Справа № 299/3680/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.
при секретарі                                МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/3680/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 28 грудня 2018 року, повний текст якого складено 28 грудня 2018, головуючий суддя Леньо В.В., -

встановив:

ОСОБА_1 14.11.2018 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним.
Сторони з 06.05.2006 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 72, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Син проживає з позивачем і перебуває на його утриманні.
Відповідачка ОСОБА_2 часто виїжджає на заробітки до Італії, через що стосунки між сторонами погіршилися. Між ними постійно виникають сварки, останній рік сторони не проживають разом як сім`я. Це негативно впливає на дитину.
Після перебування на заробітках в Італії відповідачка повернулася додому, де перебуває один тиждень, але з розмов зрозуміло, що незабаром знову виїде за кордон.
Отже, сім`я розпалася, шлюб має лише формальний характер, подальше спільне життя подружжя неможливе і суперечитиме інтересам сторін та дитини.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу, позивач ОСОБА_1 просив розірвати його шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований 06.05.2006 у Відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 72.

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2018 позов задоволено, шлюб, зареєстрований 06.05.2006 у Відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 72 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , розірвано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості, з наявності підстав для розірвання шлюбу, зберегти який неможливо.

Відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду, на її думку, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив незаконне рішення. Так, рішення суду є невмотивованим і необґрунтованим, суд не встановив дійсні обставини справи, не з`ясував реальних взаємин подружжя, не вживав заходів для примирення подружжя та збереження сім`ї. Насправді стосунки між сторонами погіршилися через те, що поки відповідачка перебувала на заробітках за кордоном позивач завів коханку і став витрачати на неї зароблені відповідачкою кошти. Позивач із коханкою проживають у будинку сторін. Попри це, відповідачка бажає зберегти шлюб і вважає це можливим. Сторона просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що позов був обміркований і має підстави. Шлюб сторін вже одного разу був розірваний судом (справа № 299/328/18), однак, у рамках перегляду заочного рішення суду позивач подав заяву про залишення позову без розгляду сподіваючись, що дружина повернеться до сім`ї.
Відповідачка зловживає своїми процесуальними правами, оскільки вже подала до суду позов про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання (справа № 299/99/19) і вимоги позову ґрунтуються саме на факті розірвання шлюбу, який визнається.
Насправді відповідачка ініціює позови щоб зберегти право користування належною позивачу нерухомістю - квартирою АДРЕСА_2 .
Крім того, відповідачка в цій справі визнала позов, про що подала письмову заяву до суду, що позбавляло суд необхідності з`ясовувати інші обставини справи.

Заслухавши доповідь судді, взявши до уваги, що в судові засідання під час апеляційного розгляду справи з`являлися лише позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бора Ю.В., відповідачка ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлялася належним чином, проте, в судові засідання не з`являлася, остаточні позиції сторін у справі викладені письмово, розглянувши після зміни складу суду справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності сторін, обговоривши їх доводи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб 06.05.2006 і зареєстрували його у Відділі РАЦС Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 72 (а.с. 6). Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7). На час пред`явлення позову про розірвання шлюбу сторони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4, 5).

Ставлячи питання про розірвання судовим порядком шлюбу, ОСОБА_1 посилався на те, що з виїздами відповідачки на заробітки за кордон стосунки між ними погіршилися, сторони тривалий час не проживають як подружжя, між ними постійно виникають сварки і непорозуміння, шлюб фактично розпався і має лише формальний характер.

На час розгляду позову судом першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 подала суду заяву від 12.12.2018 про визнання позову (а.с. 24).

Однак, після розірвання судом шлюбу відповідачка ОСОБА_2 оскаржила рішення суду та заперечила проти розірвання шлюбу. Посилалася, зокрема, на те, що суд не з`ясував реальних взаємин подружжя, не вживав заходів для примирення подружжя та збереження сім`ї, тоді як відповідачка бажає зберегти шлюб і вважає це можливим. При цьому, відповідачка в апеляційній скарзі не заперечувала факту подання до суду першої інстанції заяви про визнання позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бора Ю.В. з`являлися в судові засідання в суді апеляційної інстанції, відповідачка ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`являлася.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25.07.2019 подружжю ОСОБА_1 було призначено строк для примирення, що становить шість місяців з дня набрання ухвалою законної сили, провадження у справі було зупинено до закінчення наданого сторонам строку для примирення (а.с. 71-73).

16.09.2019 до апеляційного суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_2 про розгляд справи в її відсутність (а.с. 75).

17.02.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Бора Ю.В., про поновлення провадження в справі, оскільки наданий судом строк примирення закінчився, примирення не досягнуто, натомість має місце повне фактичне припинення шлюбних стосунків і збереження шлюбу не є можливим (а.с. 77).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 19.02.2020 провадження в справі було відновлено (а.с. 79).

В судовому засіданні 16.03.2020 позивач ОСОБА_1 підтримав свою позицію в справі щодо необхідності розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

З наявних у справі чинних судових рішень, оприлюднених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, випливає, що:
у 2018 році ОСОБА_1 вже звертався з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, заочним рішенням Виноградівського районного суду від 24.05.2018 у справі № 299/328/18 позов було задоволено, шлюб, укладений 06.05.2006 у Відділі РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 72 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , розірвано, місце проживання сина сторін ОСОБА_3 було визначено з батьком по АДРЕСА_2 (а.с. 85-89);
ухвалою Виноградівського районного суду від 02.07.2018 заочне рішення цього суду від 24.05.2018 за заявою відповідачки ОСОБА_2 було скасовано, у подальшому ухвалою Виноградівського районного суду від 27.08.2018 позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було залишено без розгляду на підставі ст. 257 ч. 1 п. 5 ЦПК України - внаслідок подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду (а.с. 90-93);
рішенням Виноградівського районного суду від 30.05.2019 у справі № 299/99/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів позов задоволено частково, визначено місце проживання сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в сумі 1100,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 94-98);
провадження в справі № 299/99/19 було відкрито ухвалою судді Виноградівського районного суду від 21.01.2019 (а.с. 43).

Пред`являючи позов у справі № 299/99/19, ОСОБА_2 мотивувала його, зокрема, тим, що сторонам не вдалося створити міцної сім`ї, у 2018 році шлюб остаточно розпався, а рішенням суду від 28.12.2018 цей шлюб розірвано. У рішенні Виноградівського районного суду від 30.05.2019 у справі № 299/99/19 зазначено, що рішенням Виноградівського районного суду від 28.12.2018 у справі № 299/3680/18 шлюб між сторонами розірвано.

Таким чином, слід констатувати, що позиція позивача ОСОБА_1 в справі щодо наявності підстав для розірвання шлюбу з ОСОБА_2 є послідовною та ґрунтується на мотивах і обставинах, які знаходять своє підтвердження. Натомість позиція в справі відповідачки ОСОБА_2 суперечлива: визнавши позов у суді першої інстанції, вона заперечила його на стадії апеляційного розгляду справи, при цьому, апеляційна скарга на рішення Виноградівського районного суду від 28.12.2018 була нею подана 28.01.2019, тобто, вже після пред`явлення позову в справі № 299/99/19, про що в апеляційній скарзі було замовчано.

Наведені обставини в сукупності (реальні дії відповідачки, обставини, що випливають із судових рішень) вказують на дійсну позицію відповідачки в питанні розірвання шлюбу, яка свідчить про фактичний розпад шлюбу, неможливість збереження сім`ї, визнання і підтвердження відповідачкою цих обставин та оперування відповідачкою саме таким розумінням реальних взаємовідносин з позивачем при вирішенні іншого спору, що випливає з сімейних правовідносин. Відповідні дії ОСОБА_2 в даному процесі також не можна визнати такими, що узгоджуються з принципом добросовісності під час реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах особа діє вільно, при цьому, повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 6, ст.ст. 12-14 ЦК України, ст.ст. 1, 7 СК України).

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 3 ч. 4, ст. 4 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо судом з урахуванням обставин життя подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України).

Апеляційним судом була забезпечена сторонам можливість реалізації їх прав у спорі, що виник, включно з досягненням примирення. З урахуванням періоду провадження в справі сторони мали достатньо часу і можливостей досягти примирення, врегулювати спір за взаємною згодою, якщо такі можливість і бажання сторін у дійсності мали місце. На час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивача в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, підстав для збереження якого немає, не змінилася, відповідачка заяв і/або доказів, які б вказували на можливість збереження шлюбу, врегулювання спору за згодою сторін, суду не подавала, а її реальні дії натомість свідчать про протилежне.

Враховуючи принцип свободи сторін у поданні доказів, у розпорядженні своїми цивільними та процесуальними правами, слід дійти висновку, що діючи в процесі на власний розсуд відповідачка не спростувала у належний процесуальний спосіб по суті доводів, якими обґрунтовувалася правова позиція позивача, та не довела обґрунтованості своєї апеляції. Доводи апеляції про реальну можливість зберегти шлюб не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відтак, відповідачкою не надано суду доказів, які б спростовували правильність по суті та справедливість рішення суду першої інстанції, у апеляційного суду з урахуванням суті особистісних спірних правовідносин немає належних підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм права, що призвело б до необґрунтованого задоволення позову. Тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію відповідачки   ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 28 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 серпня 2020 року.

Судді