ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року	Львів	Справа № 0340/1254/18 пров. № А/857/7392/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Глушка І.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                 Волошин М.М.
позивача                                                            ОСОБА_1 
представника позивача                                   Бугайова А. О.
представника відповідача                              Сахарчука А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Дмитрука В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                      ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2017 року №367377-13 та від 27.04.2018 року № 0296983-1303-0305. 
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що податкове повідомлення-рішення від 19.06.2017 року №367377-13 прийняте на підставі нечинного рішення Ківерцівської міської ради №48/2 від 30.01.2015. Зазначає, що рішення Ківерцівської міської ради від 12.02.2016 року щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не могло бути застосоване у 2016 році. Крім того, відповідачем не було надано до оспорюваного рішення обов`язкового розрахунку податкового зобов`язання. Стосовно оспорюваного рішення від 27.04.2018 року № 0296983-1303-0305, таке прийняте за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, яке б регулювало відносини щодо сплати податку на нерухоме майно, додатково зазначивши, що 13.12.2017 року частина приміщення ним була подарована, проте дана обставина не була врахована при обчисленні податку. Просив позов задоволити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року замінено відповідача - Головне управління ДФС у Волинській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № 0296983-1303-0305 від 27 квітня 2018 року в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 2411 грн 49 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ківерцівської міської ради від 15.07.2011 року №8/33: 1) припинено підприємцю ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки площею 0,0310 га для обслуговування майстерні по ремонту побутової техніки в АДРЕСА_1 , та припинено договір оренди землі, укладений 08.11.2007 року в зв`язку з реконструкцією двоповерхового цеху по ремонту побутової техніки з переобладнанням під житлові приміщення; 2) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0310 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, за рахунок забудованих земель міста не наданих у власність і користування.
На підставі рішення Ківерцівської міської ради від 30.05.2012 року позивачу видано державний акт серії ЯМ №278265, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 072180001007085, на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
04.09.2013 року Ківерцівською міською радою прийнято рішення №114, яким присвоєно порядковий номер №1 квартирі, яка виникла в результаті реконструкції двоповерхового цеху по ремонту побуттехніки з переобладнанням під житлове приміщення в АДРЕСА_1 , яке є власністю ОСОБА_1 згідно правовстановлюючих документів.
24.10.2013 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 .
08.07.2014 року реєстраційною службою Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області Шимчуку С.Є. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого об`єктом нерухомого майна є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 310,2 кв.м, житловою площею 74,5 кв.м.
19 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №367377-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в розмірі 29 274 грн 56 коп.
27 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0296983-1303-0305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в розмірі 29 963 грн 20 коп.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким було викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.
Таким чином, із набранням 01 січня 2015 року чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпунктів 8.1, 8.3 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених вказаним Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно із підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу статті 265 Податкового кодексу України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених вказаним Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 вказаного Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Згідно із статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
З огляду на викладене, прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду є виключною компетенцією місцевих рад, при цьому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.
Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Ківерцівської міської ради міської ради від 12 лютого 2016 року № 5/5 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці» встановлено на території м.Ківерці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, згідно з пунктом 2.5.1 вказаного Положення з 01.01.2016 року встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Таким чином, у 2016 році не застосовується вимога підпункту 12.3.4 пункту 12.3, статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строку прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Враховуючи викладене, покликання позивача на помилковість нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік на підставі рішення Ківерцівської міської ради міської ради від 12 лютого 2016 року № 5/5 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці» з огляду на порушення органом місцевого самоврядування строку прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, не заслуговують на увагу, оскільки нормами Податкового кодексу України встановлено обов`язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік незалежно від часу прийняття відповідного рішення.
Щодо здійснення нарахування позивачу контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, слід зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.
Так, Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1791-VIII від 20.12.2016 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі - Закон №1791) установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до Закону №1791, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки, зокрема податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, застосовуються з коефіцієнтом 0,5.
Згідно з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1791 визначено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
З урахуванням наведеного, приймаючи оспорювані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган діяв у спосіб, встановлений чинним законодавством України.
При цьому, наявними в матеріалах справи правовстановлюючими документами  підтверджується факт належності позивачу на праві власності з 08.07.2014 року по 13.12.2017 року (дата відчуження 3/5 часток) належало 100% саме «квартири», а не «житлового будинку».
Що стосується визначення конкретних сум податкового зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки, застосування ставок та пільг, надіслання розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 19.06.2017 №367377-13 та від 27.04.2018 №0296983-1303-0305, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з пп.266.4.3 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.
Підпунктами 266.7.1 «а», «ґ» пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;
ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
З урахуванням наведеного, як зазначив суд першої інстанції, грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік підлягає нарахуванню виходячи з наступних параметрів: 13,78грн. (ставка податку 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік») х 310.2 кв.м (площа житлової нерухомості квартири, яка більше ніж в 5 разів перевищує розмір неоподатковуваної площі, встановленої пп. 266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, а отже пільга не застосовується) + 25000грн (збільшення суми податку відповідно до вимог пп.266.7.1 «г» п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України) = 29274грн.56коп. (податкове повідомлення-рішення від 19.06.2017 року №367377-13).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2017 року №367377-13 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, що свідчить про його правомірність.
Щодо нарахування грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2017 рік, слід зазначити наступне.
13.12.2017 року позивачем, на підставі договору дарування від 13.12.2017 року, подаровано по 1/5 частки належної йому трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , трьом громадянам – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2017р. №107465771, №107466291, №107466582, доданими позивачем до заперечення на відзив.
Згідно з пп.266.8.1 п.266.8 ст.266 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
З урахуванням наведеного, як зазначив суд першої інстанції, розрахунок грошового зобов`язання позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, відповідач повинен був здійснити, виходячи з наступних параметрів: 16грн.00коп. (ставка податку 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» із застосуванням коефіцієнту 0,5 на підставі п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1791-VIII) х 310.2 кв.м (площа житлової нерухомості квартири, яка більше ніж в 5 разів перевищує розмір неоподатковуваної площі, встановленої пп. 266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, а отже пільга не застосовується) + 25000грн (збільшення суми податку відповідно до вимог пп.266.7.1 «г» п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України) х 11/12 (кількість повних місяців в календарному році, коли 100% об`єкту нерухомості належало позивачу) + (16 грн.00коп. (ставка податку) х 64.08 кв.м (площа 2/5 часток, що залишились у позивача на праві власності зменшена на неоподатковувану площу 60кв.м) х 1/12 (кількість повних місяців, коли у власності позивача було 2/5 часток квартири, а саме 124.08 кв.м), тобто: (16грн. х 310.2 кв.м) + 25000грн.) х 11/12) + (16грн. х 64.08 кв.м) х 1/12) = 27466грн.27коп. + 85грн.44коп. = 27551грн.71коп.
Оскільки податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2018 року № 0296983-1303-0305 позивачу визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 29963 грн 20 коп., тобто без врахування факту відчуження 13.12.2017 року ОСОБА_1 3/5 часток належної йому квартири, таке підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині нарахування грошового зобов`язання в сумі 2411 грн 49 коп. (29963грн.20коп. - 27551грн.71коп.).
Також, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач, не надіславши на адресу позивача разом із спірними податковими повідомленнями-рішеннями розрахунку податкового зобов`язання, не порушив вимоги чинного законодавства, оскільки згідно з пунктом 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання за його наявності.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                                                                      
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 0340/1254/18– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.      

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 22.07.2020р.