ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/1577/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О. М. - головуючий,  Стратієнко Л.В.,  Студенець В. І.,
за участю секретаря Низенко В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу 
Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Філінюка І.Г., Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.
від 03.02.2020
за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Одесагаз»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз»
про зобов?язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення
за участю представників:
від позивача: Никеруй Т.М.
від відповідача: Святюк С.П.
від третьої особи на стороні позивача: не з?явився.
від третьої особи на стороні відповідача: не з?явився.

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство (АТ) «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Одеський припортовий завод» про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437 879 530,57 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю правових підстав для відбору відповідачем у червні 2016 року природного газу з газотранспортної системи позивача понад встановлені обсяги.
Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій
24.12.2014 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та                        ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено договір №1412000312, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає до 1281000 тис.куб.м. на суму 380   918   160   грн.
Згідно з пунктом 11.1 договору останній набрав чинності з 01.01.2015 та укладений на строк до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за послуги - до їх повного здійснення.
В подальшому, 19.03.2015 між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено додаткову угоду №1 до договору №1412000312 від 24.12.2014, відповідно до якої сторони домовились про наступне: з 01.04.2015 тариф на послуги на транспортування природного газу по магістральних трубопроводах для споживачів України, визначений постановою НКРЕ від 03.03.2015 №503 і складає 516,84 грн., в т.ч. ПДВ 86,14 грн., за 1000 куб. м.; дана додаткова угода набирає чинності з 01.04.2015.
17.12.2015 між ПАТ «Укртрансгаз» (оператор) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (замовник) укладено договір №1512001142 транспортування природного газу, відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.
Згідно з розділом 2 договору за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані змовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.
У відповідності до п.п. 9.3-9.5 договору базова ціна газу визначається оператором відповідно до кодексу, оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті. Оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Розбіжності щодо вартості послуг балансування підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість послуг балансування, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 9.4 цього договору, визначається за даними оператора.
За п.п. 17.1-17.2 договору останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
19.05.2016 за вих.№2026 ПАТ «Одеський припортовий завод» подав позивачу місячну номінацію на червень 2016 року на обсяг 100 тис.куб.м. природного газу. Вказаний обсяг був фактично узгоджений.
У червні 2016 року відповідачем було відібрано 53353,949 тис.куб.м., що підтверджується відповідним звітом ПАТ «Одесагаз» за фактичні обсяги розподілу природного газу до постачальника за червень 2016 року та підписаними між ПАТ «Одесагаз» та відповідачем на виконання договору                    № 009136 від 01.01.2016 актами від 30.06.2016 про розподіл газу в обсязі 53353,949 тис.куб.м. та надання послуг з розподілу газу в обсязі 53353,949   тис.куб.м. на загальну суму 21   672   374,09 грн. 
На підтвердження наявності правових підстав для відбору різниці спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м. відповідач послався на відповідні обставини постачання йому цього газу за рахунок виконання договору, укладеного між ПАТ «Одеський припортовий завод» та ТОВ ГК «Укргаз».
Так, 30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено договори №20/СН-248 та №20/СН-249 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця природний газ, приведений до стандартних умов, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі. 
30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-248 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 30000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1103,50   грн, всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6621 грн.; загальна вартість газу по даному договору складає 198630000 грн, в т.ч. ПДВ 33105000   грн; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 31.08.2016.
30.06.2016 між ТОВ ГК «Укргаз» (продавець) та ПАТ «Одеський припортовий завод» (покупець) укладено додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №20/СН-249 від 30.06.2018, відповідно до якої сторони домовились, зокрема, про наступне: продавець здійснює передачу покупцю по даному договору в червні 2016 року обсягу газу 22000 тис. куб. м.; ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5517,50 грн., крім того ПДВ 20% - 1115   грн., всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6690 грн; загальна вартість газу по даному договору складає 147180000 грн., в т.ч. ПДВ 24530000   грн.; оплата за газ проводиться покупцем грошовими коштами на банківський рахунок продавця шляхом перерахування грошових коштів в термін до 30.09.2016.
30.06.2016 між відповідачем та ТОВ ГК «Укргаз» були укладені додаткові угоди №1 до договорів №20/СН-248, №20/СН-249, якими сторони узгодили обсяг та вартість природного газу, який ТОВ ГК «Укргаз» зобов`язався поставити відповідачу, а саме: за договором №20/СН-248 від 30.06.2016 - 30000 тис.куб.м., за договором №20/СН-249 від 30.06.2016 22000 тис.куб.м.
Номінації на червень 2016 року на обсяг газу, який ТОВ ГК «Укргаз» зобов`язався поставити відповідачу за договорами від 30.06.2016, з позивачем узгоджені не були.
У свою чергу позивач на підтвердження права власності на спірний обсяг газу надав договір від 30.05.2016 про закупівлю природного газу №1605001357-ВТВ, укладений між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Укртрансгаз» (покупець), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві у травні-грудні 2016 року природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.
У відповідності до п.3.1 договору від 30.05.2016 продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, газ ввезений на митну територію України) Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відповідно до його зовнішньоекономічних контрактів у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ. Газ, що передається продавцем покупцю за договором, пройшов митний контроль і випущений у вільне використання на митній території України. Право власності на газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці виходу, в якій відбувається передача природного газу або в ПСГ, після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.
Згідно з актами приймання-передачі, складеними та підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками, НАК «Нафтогаз України» передав, а ПАТ «Укртрансгаз» прийняв у червні 2016 року імпортований природний газ ввезений на митну територію України                    ПАТ «НАК «Нафтогаз України» для забезпечення балансування.
На підтвердження вартості спірного майна (обсягу відібраного відповідачем у червні 2016 року природного газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м.) позивач надав до суду висновок експерта від 02.09.2019 №ГС150801, яким встановлено, що вартість в Україні 1 тис.куб.м. природного газу з ПДВ станом на 30.08.2019 становила 5002,31 грн.; вартість природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019 становила 266392761,622 грн з ПДВ. 
Вартість спірного майна (обсягу відібраного відповідачем у червні 2016 року природного газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м.) згідно з висновком експерта від 02.09.2019 №ГС150801, яким встановлено, що вартість в Україні 1   тис.куб.м. природного газу з ПДВ станом на 30.08.2019 становила 5002,31 грн.; вартість природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м. станом на 30.08.2019   становила 266392761,62 грн з ПДВ.
У справі №916/2090/16 за позовом ПАТ «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», судами встановлено, що:
- договір №1512001142 від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін;
- у червні місяці 2016 року між АТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Одеський припортовий завод» існували договірні правовідносини, оформлені договором №1412000312 від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому числі актом №06-16-1414000312 від 30.06.2016, який підписаний як                           АТ «Укртрансгаз», так і ПАТ «Одеський припортовий завод», платіжними дорученнями, які підтверджують оплату таких послуг, в тому числі платіжні доручення №4500 від 08.06.2016, №4697 від 14.06.2016, №4906 від 21.06.2016, №5097 від 29.06.2016, у реквізитах призначення платежу яких зазначено «оплата за послуги з транспортування природного газу в червні 2016 згідно з договором №1412000312 від 24.12.2014», що підтверджують факт виконання в період виникнення спірних правовідносин умов договору №1412000312 від 24.12.2014 як позивачем, так і відповідачем.
Неповернення позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з ГТС у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі стали підставами для звернення позивача до господарського суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення 437879530,57 грн на підставі статей 1212, 1214 ЦК України.
Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 266 392 761,62 грн вартості природного газу та 204 528,87 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевим господарським судом зазначено, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав.
Відповідачем не спростований факт відібрання у червні 2016 року спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., та не спростований факт відсутності у нього правових підстав для відібрання з ГТС спірного обсягу природного газу.
Заперечення відповідача щодо того, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статтей 1212-1214 Цивільного кодексу України через те, що позивач не є власником спірного майна, на думку суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи, зокрема, положеннями укладеного між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та                     ПАТ «Укртрансгаз» договору від 30.05.2016 про закупівлю природного газу з урахуванням змін та доповнень до нього, та підписаними в рамках цього договору актами приймання-передачі.
Посилання відповідача на необхідність стягнення природного газу в рамках компенсації послуг балансування, відхилені місцевим господарським судом, оскільки попередньо позивач намагався стягнути вартість спірного обсягу відібраного з системи ГТС у червні 2016 року відповідачем природного газу в якості компенсації послуг балансування, між тим, при розгляді господарськими судами справи №916/2090/16 судами встановлено, що договір №1512001142 від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін, а отже не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення в якості послуг балансування вартості спірного обсягу газу на підставі цього договору від 17.12.2015.
Доводи відповідача щодо наявності у нього правових підстав для відібрання у червні 2016 року з ГТС спірного обсягу природного газу на підставі діючого договору №1412000312 від 24.12.2014 місцевим господарським судом відхилено, оскільки до предмету вказаного договору не входить надання послуг балансування, а самі послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який на момент укладення договору №1412000312 від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили.
Вартість спірного обсягу природного газу, безпідставно набутого відповідачем у червні 2016 року з ГТС, визначена висновком експерта та відповідачем в загальному порядку не спростована.
Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 03.02.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» задовольнив. Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі № 916/1577/19 скасував та прийняв нове рішення про відмову в задоволені позову. 
Апеляційний господарський суд не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949 тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав та застосування до спірних правовідносин положень статтей 1212, 1214 ЦК України.
Зазначив, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи                   53253,949 тис.куб.м. газу відбувся при виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами                             № 1412000312 від 24.12.2014, що встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського сулу від 20 березня 2019 року по справі                            № 916/2090/16.
За вказаних обставин стягнення 437879530,57 грн., що є вартістю природного газу в обсязі 53 253,949 тис. куб. метрів не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставне набуте.
Положення Кодексу газотранспортної системи щодо балансування дає підстави вважати, що викладені норми мають імперативним характер та є обов`язковими для застосування у відносинах, що виникли на підставі Договору на транспортування природного газу, оскільки надання послуг з балансування перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу.
Саме ж застосування положень нормативно-правового акта не змінює природу правових відносин між позивачем та відповідачем, які по своїй суті є договірними.
Отже, норми ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до виниклих між АТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Одеський припортовий завод» правовідносин.
Судом апеляційної інстанції відхилено доводи позивача, що надання послуг балансування природного газу відбулося не на підставі договору № 1412000312 від 24.12.2014, а послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який на момент укладення договору №1412000312 від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили.
При цьому суд апеляційної інстанції послався на преюдиціальність обставин, встановлених судовим рішенням у справі  № 916/2090/16, яке набрало законної сили, що обсяг природного газу, який був відібраний ПАТ «Одеський припортовий завод» у червні 2016 року, а саме у розмірі 53353,949 тис.куб.м., з яких 100 тис.куб.м. були поставлені ПАТ «Одеський припортовий завод» на наявних у нього правових підставах; встановлений факт, що договір №1512001142 від 17.12.2015 є неукладеним, оскільки сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін; сторони продовжували виконувати умови договору №1412000312 від 24.12.2014, що підтверджується укладеними між сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.
Відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, передбачена положеннями частини 1 статті 906 Цивільного кодексу України, за змістом якої збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та аргументи учасників справи
Акціонерне товариства «Укртрансгаз» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі №916/1577/19, у якій просило її скасувати повністю і залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019.
Підставою касаційного оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі № 916/1577/19 скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування у подібних правовідносинах статтей 1212, 1213 Цивільного кодексу України в частині висновків суду, що відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи 53253,949  тис.куб.м. газу відбувся при  виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №  1412000312 від 24.12.2014, а тому відсутні підстави для витребування безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 53253,949 тис.куб.м.; а також статтей 901-909, 914,  916-925 Цивільного кодексу України та статтей 306-315 Господарського кодексу України в частині висновків суду про те, що відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи 53253,949  тис.куб.м. газу відбувся при виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №  1412000312 від 24.12.2014, що встановлено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 у справі № 916/2090/16.
Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову залишив поза увагою та не з?ясував правову природу наявного у спірний період договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами та здійсненного відповідачем відбору природного газу з ресурсу позивача в обсязі 53253,949 тис.куб.м. на виконання договору транспортування природного газу №1512001142 від 17.12.2015, який під час розгляду справи № 916/2090/16 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.06.2019, визнано неукладеним, внаслідок чого безпідставно та необґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності правових підстав для повернення безпідставно набутого майна.
Вважає, що відсутність  висновків Верховного Суду з питань застосування норм права у подібних правовідносинах, у даному випадку щодо повернення майна та його вартості відповідно до статтей 1212, 1213 Цивільного кодексу України через несанкціонований відбір природного газу підприємством за відсутності підтвердженого обсягу та правових підстав не повинно бути перешкодою для доступу до правосуддя та можливості перегляду справи в касаційному порядку.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу поза межами строку та заявив клопотання про поновлення строку на його подання, щодо якого колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню.
У відзиві просив залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Зазначив, що норми матеріального права встановлені  статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України  не підлягають застосуванню  до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, адже такі правовідносини виникли на підставі дійсного договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №1412000312 від 24.12.2014 та приписів Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексу газотранспортної системи, в силу яких у позивача виникає обов?язок здійснювати балансуючі дії щодо обсягів споживання газу відповідачем. Правова природа договору №1412000312 від 24.12.2014 не відрізняється від правової природи Типового договору транспортування природного газу, отже послуги балансування об?ємів природного газу  перебувають у нерозривному зв?язку з послугами транспортування природного газу. 
Склад суду у даній справі визначений згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.03.2020, який наявний в матеріалах справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Спір у справі стосується питання наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статтей 1212, 1213 Цивільного кодексу України. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу      України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу      України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого);                                      3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. 
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу      України.
У той же час сама лише наявність  укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов?язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду,  дійшов висновку, що відбір відповідачем у червні 2016 року з газотранспортної системи 53253,949   тис.куб.м. газу відбувся при виконанні господарського договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1412000312 від 24.12.2014, а тому набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Послався на преюдиціальність фактів, встановлених судовим рішенням у справі № 916/2090/16, яке набрало законної сили, які повторного доведення не потребують. 
Разом з тим, судом апеляційної інстанції не враховано, що у справі                                  № 916/2090/16 визнано неукладеним договір №1512001142 від 17.12.2015, розділом 2 якого було передбачено, що оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у кодексі з урахуванням особливостей передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї, з тих підстав, що  сторонами не погоджено предмету договору транспортування (потужностей та обсягу транспортування газу), і тому, такий договір не створює юридичних наслідків для його сторін. 
Укладений між сторонами договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1412000312 від 24.12.2014 не містив умов щодо покладення на позивача обов?язку з балансування обсягів природного газу.
Пунктом 6.3.9. Договору № 1412000312 від 24 грудня 2014 року обов?язок з  врегулювання небалансу (позитивного та негативного) покладено на                         ПАТ «Одеський припортовий завод», яке замовляє послугу для транспортування газу власним споживачам, а не на позивача, у зв?язку з чим висновки суду апеляційної інстанції про існування у позивача обов?язку з  балансування обсягів природного газу станом на червень 2016 року, не підтверджуються.
Таким чином, з рішення суду апеляційної інстанції  не вбачається з яких доказів судом встановлено, що відбір відповідачем спірного обсягу природного газу відбувся саме на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 1412000312 від 24.12.2014.
Лист ПАТ «Укртрансгаз» № 10085/12 від 15.07.2016 та Акт № 206-16-1512001142 від 30.06.2016 про надання послуг балансування обсягів природного газу, на які посилається суд апеляційної інстанції, не можуть бути доказами існування договірних відносин щодо надання послуги з балансування обсягів природного газу на червень 2016 року, оскільки складені на виконання договору                             № 1512001142 від 17.12.2015, який у справі № 916/2090/16 визнано неукладеним.
Суд апеляційної інстанції в обґрунтування своїх доводів також послався на те, що регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг   № 2493 від 30 вересня 2015 року,  який визначає також  правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Положення Кодексу газотранспортної системи щодо балансування дає підстави вважати, що викладені норми мають імперативним характер та є обов`язковими для застосування у відносинах, що виникли на підставі Договору на транспортування природного газу, оскільки надання послуг з балансування перебуває у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, а, отже, що відбір відповідачем у червні 2016 року з мережі позивача природного газу у обсязі 53253,949 тис.куб.м. необхідно кваліфікувати як здійснення фізичного та комерційного балансування.
При цьому судом апеляційної інстанції не наведено доводів на спростування висновків місцевого господарського суду про те, що до предмету договору №1412000312 від 24.12.2014 не входить надання послуг балансування, самі послуги балансування у спірному сенсі були запроваджені новим Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг                     № 2493 від 30 вересня 2015 року, який на момент укладення договору №1412000312 від 24.12.2014 ще не був прийнятий та не набрав законної сили.
Відповідно до пункт 5 глави 1 розділу І Кодексом газотранспортної системи (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).
Типовий договір транспортування природного газу, затверджено постановою  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30 вересня 2015 року, тобто після укладення договору №1412000312 від 24.12.2014.
Укладений між сторонами договір №1512001142 від 17.12.2015 на підставі типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30 вересня 2015 року, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.06.2019, у справі №   916/2090/16 визнано неукладеним.
У той же час суд першої інстанції роблячи висновок, що у червні 2016 року відповідач відібрав з газотранспортної системи 53253,949   тис.куб.м. природного газу без наявності для цього правових підстав, не з?ясував питання обізнаності позивача щодо дій відповідача з відбору у червні 2016 року газу понад узгоджені номінації та відсутність згоди позивача на такий відбір, враховуючи наявні в матеріалах справи (т.1 а.с.176-180, 187, 188) акт приймання передачі наданих послуг з транспортування у червні 2016 року природного газу в загальному обсязі 53253,949 тис.куб.м. № 06-16-1412000312 від 30.06.2016, підписаний між сторонами на виконання договору  №   1412000312 від 24.12.2014, акт наданих послуг з розподілу у червні 2016 року природного газу в загальному обсязі 53253,949 тис.куб.м., платіжні доручення, які свідчать, що оплата послуг транспортування природного газу в обсягах, які значно перевищують наявну у відповідача місячну номінацію, здійснювалась відповідачем протягом усього червня 2016 року. Місцевим господарським судом не з?ясовано як такі дії позивача узгоджуються з пунктом 8.1. договору №   1412000312 від 24.12.2014, за яким АТ «Укртрансгаз» надане право обмежити або припинити транспортування газу ПАТ «Одеський припортовий завод» або його споживачам згідно з договором та визначеним законодавством порядком пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення у випадках, зокрема, недотримання ПАТ «Одеський припортовий завод» та/або його споживачами, у тому числі, перевищення обсягу споживання природного газу понад закуплений обсяг за відповідний період: припинення або розірвання договору.
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, зазначив, що підставами для звернення позивача до господарського суду з даним позовом стало неповернення відповідачем позивачу спірного обсягу газу у розмірі 53253,949 тис.куб.м., відібраного відповідачем з ГТС у червні 2016 року, та некомпенсація відповідачем позивачу вартості відібраного газу у спірному обсязі.
Однак, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, не зазначив як співвідносяться заявлені позивачем вимоги щодо одночасного повернення безпідставно набутого майна та здійснення компенсації його вартості. 
Також, приймаючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 266392761 грн 62 коп. вартості природного газу, місцевий господарський суд не навів мотивів з яких дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову про зобов?язання Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно, а саме природний газ в обсязі 53253,949 тис.куб.м.
Крім того, застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно.
Відповідач заперечував наявність у позивача права власності на відібраний ним у червні 2016 року обсяг природного газу.
За висновками суду першої інстанції право власності позивача на спірний обсяг газу підтверджено договором від 30.05.2016 про закупівлю природного газу №1605001357-ВТВ, який укладений між ним та Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та складеними на його виконання актами приймання-передачі, підписаними уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками.
Однак перехід права власності на газ від Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до позивача, зокрема встановлення дати підписання відповідних актів, та наявності у позивача права власності на спірний обсяг газу на момент його відбору відповідачем, судом не встановлювалось.
Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю законного рішення у справі, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
З врахуванням викладеного, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій припустилися неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для їх скасування та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.
Судові витрати
Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до частини чотирнадцятої  статті 129 Господарського процесуального кодексу України судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 08.10.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 у справі               № 916/1577/19 скасувати.
3. Справу № 916/1577/19 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець 

Судді                                                                                          Л. Стратієнко

                                                                                          В. Студенець