ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2020 р.           Справа№ 910/7764/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Пашкіної С.А. 
 
секретар                  Ковальчук Р.Ю.

за участю 
представників        позивача - Волошин О.І.
                                відповідача-1 - не з`явилися
                                відповідача-2 - Музика В.Ф.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
на ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.06.2020 р. (повний текст складено 18.06.2020 р.)
у справі № 910/7764/19 (судді - Бойко Р.В., Пукшин Л.Г., Бондарчук В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
до 1. Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
2. Головного управління ДПС у м. Києві
про стягнення 1394118,73 грн

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1203196,15 грн та 190922,58 грн 3% річних, що разом складає 1394118,73 грн.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що державою Україна було прострочено виконання позадоговірного грошового зобов`язання з відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" з Державного бюджету України суми ПДВ в розмірі 1412951,00 грн, відтак на підставі ст. 536, ч. 2 ст. 625, ст.ст. 1212, 1214, 1173 ЦК України останній просить суд стягнути з Державного бюджету України шкоду, завдану інфляційними втратами та 3% річних за період з 30.10.2014 р. по 30.04.2019 р.
До суду 25.07.2019 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про заміну неналежної сторони, а саме Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.07.2019 р. вищевказане клопотання про заміну відповідача-1 задоволено частково, залучено до участі у справі № 910/7764/19 Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, як орган уповноважений представляти інтереси відповідача.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2019 р. вирішено здійснювати розгляд даної справи колегіально у складі трьох суддів, а ухвалою від 23.09.2019 р. за наслідками автоматичного визначення складу колегії суддів справу прийнято до провадження колегією суддів, розпочато її розгляд спочатку та призначено підготовче засідання.
Також ухвалою від 22.10.2019 р. зупинено провадження у справі № 910/7764/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4590/19.
Ухвалою від 02.06.2020 р. поновлено провадження у справі № 910/7764/19 та призначено підготовче засідання.
До суду 11.06.2020 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190922,58 грн.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.06.2020 р. у справі № 910/7764/19 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" від позову в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 190922,58 грн та закрито провадження у справі у цій частині у зв`язку з відмовою позивача від позову. Також вказаною ухвалою закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 1203196,15 грн на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на відсутність правових підстав для застосування висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19, оскільки у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо стягнення інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, в той час як в даній справі до стягнення заявлено шкоду на підставі ст. 1173 ЦК України, тому вимоги про стягнення шкоди в розмірі 1203196,15 грн мають розглядатись в порядку господарського судочинства.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" у справі № 910/7764/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7764/19 та призначено її до розгляду на 28.07.2020 р.
До суду 16.07.2020 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" подано заяву про заміну відповідачів їх правонаступником. У поданій заяві позивач просить на підставі ст. 52 ГПК України замінити відповідача-1 та відповідача-3 у даній справі - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головне управління ДФС у м. Києві на їх правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2047/20 від 27.07.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7764/19.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7764/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 р. справу № 910/7764/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 р. було замінено відповідача-1 та відповідача-3 у справі № 910/7764/19 - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головне управління ДФС у м. Києві на їх правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві.
У засідання суду, призначене на 28.07.2020 р., представник відповідача-1 не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.
Жодних доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.
Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача-1 був позбавлений можливості через будь-які перешкоди бути присутніми у судовому засіданні. 
Крім цього відповідач-1 не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього завчасно не було подано суду.
До того ж, Кабінет Міністрів України оприлюднив ухвалену 04.05.2020 р. постанову щодо запровадження певних послаблень карантину з 11 травня, зокрема, уряд дозволив працювати адвокатам, також відновлено транспортне сполучення.
Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Як було вказано вище, в процесі розгляду справи позивач звернувся до місцевого суду із заявою про відмову від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190922,58 грн. 
Встановлено, що від імені позивача вказана заява була підписана керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" Сукайло А.В.
Оскільки відмова позивача від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190922,58 грн не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від позову підписана уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна", тому місцевим судом було обґрунтовано прийнято таку відмову та закрито провадження у справі у цій частині.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 р. у справі № 826/3775/15 визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1412951,00 грн, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"; зобов`язано Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві надати висновок Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві про виплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1412951,00 грн; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" пеню за прострочення виплати бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72583,10 грн. 
Обґрунтовуючи свої вимоги в межах даної справи про стягнення 1203196,15 грн, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання вказаної постанови та знецінення коштів, присудженні Вищим адміністративним судом України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" кошти у розмірі 1412951,00 грн знецінились на 1203196,15 грн, що розцінюється позивачем як шкода, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Однак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 виклала правовий висновок про те, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету, зокрема, інфляційних нарахувань на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного кодексу України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі, оскільки при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Тобто, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що похідні вимоги (однією з яких є стягнення інфляційних втрат) підлягають розгляду за тими ж правилами судочинства (підвідомча тим же судам), що і основна вимога (основна заборгованість в даному випадку).  
Посилання скаржника на відсутність правових підстав для застосування висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19, оскільки Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо стягнення інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, в той час як в даній справі до стягнення заявлено шкоду на підставі ст. 1173 ЦК України, колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
Так, заявлена позивачем вимога про стягнення шкоди не могла виникнути та існувати окремо від іншого (основного) зобов`язання - обов`язку із виплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1412951,00 грн, а отже вимога про стягнення шкоди в розмірі 1203196,15 грн є похідною вимогою, що виключає можливість її визначити як шкоду в розумінні ст. 1173 ЦК України.
При цьому, будь-яке невиконання грошового зобов`язання має своїм наслідком виникнення права у кредитора для застосування до боржника такої міри відповідальності як стягнення інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а виникнення при такому порушенні грошового зобов`язання права на відшкодування шкоди, в розумінні ст. 1173 ЦК України, не виключає правомірність вимог про стягнення інфляційних втрат, тобто, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та зобов`язання із відшкодування шкоди можуть існувати одночасно та незалежно одне від одного.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. 
Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.
Норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Отже застосування даної норми зводиться до того, що якщо кредитор має право на одержання від боржника коштів певної купівельної спроможності у визначений договором або законом момент, то після настання такого моменту (в послідуючому) боржник повинен йому передати кошти відповідної купівельної спроможності, адже право власності кредитора не може бути зменшене у зв`язку з неправомірними діями боржника. 
Враховуючи правове обґрунтування заявленої позивачем до стягнення шкоди та порядок розрахунку такої шкоди, завданої у вигляді матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, заявлені позивачем до стягнення грошові кошти у розмірі 1203196,15 грн, за своєю суттю є інфляційними втратами, стягнення яких передбачено ст. 625 ЦК України.
Крім цього, незалежно від правових підстав заявленої до стягнення суми коштів у розмірі 1203196,15 грн - ст. 625 ЦК України чи ст. 1173 ЦК України, із правового обґрунтування даної вимоги вбачається, що остання не могла виникнути та існувати окремо від зобов`язання про виплату бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1412951,00 грн.
Вбачається, що заявлена в межах справи № 910/7764/19 вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" про стягнення шкоди є похідною від вимоги з відшкодування ПДВ, яка була задоволена в межах адміністративного судочинства - постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 р. у справі № 826/3775/15. В той же час за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19, похідні зобов`язання підлягають розгляду за правилами того ж судочинства, що і основне зобов`язання. 
Таким чином, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" про стягнення коштів у розмірі 1203196,15 грн, які нараховуються на суму простроченого зобов`язання із виплати відшкодування суми ПДВ в розмірі 1412951,00 грн, є похідною вимогою та залежить від основного зобов`язання, а отже в даному випадку має розглядатись за правилами того ж судочинства, що і основна вимога - про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про закриття провадження у справі № 910/7764/19 в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 1203196,15 грн на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
З урахуванням викладених обставин справи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було правильно застосовано норми процесуального права, повно та всебічно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 16.06.2020 р. у справі №  910/7764/19 та задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна".
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.06.2020 р. у справі №  910/7764/19 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 03.08.2020 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                С.А. Пашкіна