ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 193/233/20 (2-а/193/20/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року (суддя Кащук Д.А., повний текст складений 30.07.2020) у справі №193/233/20 (провадження №2-а/193/20/20) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти Полка патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Кунінець Дмитра Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

                                                                       ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову інспектора 1 батальйону 2 роти Полка патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Кунінець Дмитра Борисовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №2110737 від 15.02.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та закрити провадження у справі за відсутності події. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав про те, що 15.02.2020 відповідачем відносно нього складено оскаржувану постанову, згідно якої позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2  ст.122 КУпАП. Згідно змісту вказаної постанови позивач, керуючи ТЗ, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед зміною напрямку руху, чим порушив п.п.9.2 «а» ПДР України. Дану постанову позивач вважав неправомірною, оскільки винесена відповідачем без з`ясування всіх обставин необхідних для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, без встановлення тієї обставини, чи було позивачем взагалі вчинено правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, чи винен позивач у його вчиненні, чи підлягає останній адміністративної відповідальності. Позивач вказує, що під час зупинки відповідачем він рухався по трасі не зупиняючись, напрямок руху не змінював, тому правопорушення, вчинення якого ставиться позивачу в вину він не скоював, пункт п.п.9.2 «а» ПДР України не порушував. З цих підстав позивач вважав, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та пунктом п.п.9.2 «а» ПДР України, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаними нормами права є незаконним.
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а наданий відповідачем відеозапис підтверджує факт порушення позивачем вимог ПДР України.     
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, за позицією скаржника, судом першої інстанції під час вирішення справи не прийнято до уваги та не надано належної оцінки аргументам позивача стосовно того, що під час зупинки відповідачем він рухався по трасі не зупиняючись, напрямок руху не змінював, тому правопорушення, вчинення якого ставиться позивачу в вину він не скоював, пункт п.п.9.2 «а» ПДР України не порушував. З цих підстав позивач вважає притягнення відповідачем його до адміністративної відповідальності безпідставним. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити судове рішення без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 15.02.2020 року інспектором 1 батальйону 2 роти Полка патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кунінець Дмитром Борисовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2110737, згідно з якою ОСОБА_1 , 15.02.2020 о 08:59 год., рухаючись по трасі Н-11 на 42 км., керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед зміною напрямку руху, чим порушив п.п.9.2 «а» ПДР України – порушення попереджувальних сигналів при початку руху.
Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Так, з оскарженої постанови вбачається, що позивачу ставиться в вину порушення вимог п.п.9.2 «а» ПДР України (порушення попереджувальних сигналів при початку руху).
Згідно п.п. 9.2 «а» ПДР України водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху та зупинкою. 
Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Отже, порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, відеозапис, який був наданий відповідачем до суду першої інстанції, у розумінні ст.251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає, що з вказаного відеозапису неможливо встановити факт порушення позивачем вимог п.п.9.2 «а» ПДР України (порушення попереджувальних сигналів при початку руху), про що зазначено відповідачем в спірній постанові. Так, з відеозапису вбачається, що транспортний засіб позивача рухався по трасі не зупиняючись, а зупинка ним здійснена лише на вимогу інспектора патрульної поліції. Початок руху даного транспортного засобу на відеозаписі не зафіксований. 
Інших доказів на підтвердження порушення позивачем п.п.9.2 «а» ПДР України відповідачем не надано.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки наданий відповідачем доказ не свідчать про порушення позивачем вимог ПДР України, порушення яких ставиться останньому в вину.
Відповідно до ст.286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Пунктом 1 частини 1  статті 247 КУпАП     передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року по справі №193/233/20 (провадження №2-а/193/20/20) – скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2110737 від 15 лютого 2020 року – скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП – закрити.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.   

Повний текст постанови складено 08.09.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк