Ухвала
 
03 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/10780/16-ц
провадження № 61-10750ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 травня 2019 року, просила стягнути на свою користь з відповідача: матеріальну шкоду у розмірі 169 039 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, а також судові витрати.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначено, що у квітні 2016 року вона перебувала за кордоном, та повернувшись додому, виявила, що її квартира затоплена та пошкоджено ремонтно-будівельні роботи квартири, меблі та речі позивачки.
Вказала, що 18 травня 2016 року ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було складено акт обстеження квартири, де були зафіксовані пошкодження та зроблений висновок комісії, що залиття сталося внаслідок протікання вентиля гарячого водопостачання в санвузлі квартири АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 . Протікання сталося 20 квітня 2016 року.
Зазначено, що 25 травня 2016 року комісією ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було проведено повторне обстеження квартири, що належить позивачу та виявлено появу нових пошкоджень.
Позивачка посилалася на те, що їй було завдано збитків внаслідок протікання інженерної мережі внутрішньоквартирного водопостачання квартири АДРЕСА_2 , що належить відповідачу, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 169 039 грн, яка складається з наступного.
Згідно звіту визначення розміру майнової шкоди від 26 травня 2016 року, розмір майнової шкоди, завданий позивачці в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , який відбувся 20 квітня 2016 року, становить 139 174 грн.
Також позивачка посилалася на те, що нею було витрачено кошти на проведення оцінки майнової шкоди у розмірі 1 700 грн, також у зв`язку з тривалою вологістю у квартирі, з метою мінімізації пошкоджень, недопущення розповсюдження плісняви та відмокання стін нею було витрачено кошти на орендований осушувач повітря у розмірі 2 760 грн, на відновлення пошкодженого одягу: чорної шкіряної куртки Guyulop у розмірі 1 100 грн, білої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1 045 грн, коричневої шкіряної куртки SportMax у розмірі 1 045 грн.
Зазначено, що після затоплення у позивачки виникли проблеми зі шкірою, у зв`язку з чим нею було потрачено кошти на лазерну хірургію у розмірі 800 грн.
Крім того, вказала на те, що внаслідок залиття було пошкоджено також вітальню у розмірі 1 800 грн, чоботи замшеві Sergio Rossi у розмірі 4 615 грн, хутряне манто у розмірі 15 000 грн.
Також, позивачка посилалася на те, що з вини відповідача їй було завдано моральні страждання. Так, вказала, що змушена була щодня знаходитись у квартирі, де був запах запрілості та затхлості. Вона постійно перебувала у пригніченому стані, майже не спить, почалися головні болі, внаслідок постійного перебування у стресовому стані у неї почалися проблеми зі шкірою, внаслідок вогкості у квартирі їй постійно зле, та вона відчуває тривогу. Не може нормально налаштувати свій день у зв`язку з необхідністю постійно знаходитися вдома та переставляти осушувач повітря по квартирі, щоб просушити стіни.
Рішенням Солом`янського районного міста Києва від 13 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення наступного змісту.
Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 54 687 грн 60 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Вирішено питання розподілу судового збору. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
10 липня 2020 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом позову у цій справі є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 169 039 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, тобто ціна позову складає 219 039 грн,що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.  
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судового рішення, яке могло б бути визнано таким, що підпадає під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська