ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/1302/20 пров. № А/857/6165/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Качмара В.Я., Мікули О.І.,
з участю секретаря                                      Пильо І.І.,
представника відповідача                          Дутки І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, - 

суддя в 1-й інстанції – Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення – 16.04.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 16.04.2020 року,

                                                      в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося в суд з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо винесення постанови від 12.02.2020 про накладенні на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області штрафу у розмірі 10200,00 грн. ВП №59062417. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 12.02.2020 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області штрафу у розмірі 10200,00 грн. ВП №59062417.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Конституційний суд України в Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не з-явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №460/2/19 позов ОСОБА_2 задоволено повністю; визнано протиправними дії Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3 за період з 01.06.2018 до 01.12.2018; зобов`язано Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_3 пенсію за період з 01.06.2018 до 01.12.2018. Рішення набрало законної сили 29.03.2019 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79608812). Цим рішенням встановлено, що згідно із довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому №0000487953 від 05.03.2018, ОСОБА_3 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа.  Згідно з витягом №13335 з рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги від 26.07.2018, протокол №20, встановлено припинити виплату пенсії ОСОБА_3 , оскільки вона відсутня за фактичним місцем проживання. На звернення ОСОБА_3 про поновлення виплати пенсії в порядку визначеною постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016, Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області  повідомило що з 01.06.2018 ОСОБА_3 було призупинено виплату пенсії до з`ясування відповідно до списків осіб, що надаються Департаментом інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України, які надійшли до управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, оскільки згідно із листом Управління праці та соціального захисту населення, на момент складання акту обстеження матеріально-побутових умов, позивач була відсутня за фактичним місцем проживання.  05.10.2018 позивач звернулася до управління із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.06.2018. На підставі цього ОСОБА_3 поновлено виплату пенсії з 01.10.2018, однак, виплату пенсії за період з 01.06.2018 по 01.12.2018, так і не здійснено. Суд констатував, що  призупинення виплати ОСОБА_3 пенсії у зв`язку відсутністю внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та в Законі України № 1058 від 09.07.2003, а відтак і задовольнив її вимоги в повному обсязі.  
06.05.2019 Рівненським окружним  адміністративним  судом  видано виконавчий лист про зобов`язання Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області виплатити ОСОБА_3 пенсію за період з 01.06.2018 до 01.12.2018. 
10.05.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (правонаступником даного Управління є Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) винесено постанову про відкриття виконавчого  провадження ВП№59062417, за якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №460/2/19, виданого Рівненським окружним  адміністративним  судом  06.05.2019.
30.05.2019 Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області направило Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області лист за №6260/11, в якому повідомило, що ОСОБА_3 добровільно нараховані пенсійні кошти, як того вимагало рішення суду, з огляду на що просило закрити виконавче провадження ВП№59062417 та скасувати стягнення виконавчого збору. До листа було долучено протокол індивідуального перерахунку за період з 01.06.2018 по 30.04.2019,  яким підтверджено донарахування ОСОБА_3 пенсії     за період з 01.06.2018 до 01.12.2018 в загальному розмірі 69528,12 грн.
Ухвалою Рівненського  окружного адміністративного  суду  від  30.01.2020  задоволено заяву ОСОБА_2 та замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 460/2/19 від 06.05.2019 з Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (ЄДРПОУ 21084076, м. Рівне, вул. Короленка, 7, 33028) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87291233).
17.01.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції  (м. Львів) у виконавчому провадженні ВП№59062417, винесено постанову про накладення штрафу,  якою за невиконання рішення суду накладено на боржника: Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. Водночас, зазначеною постановою зобов`язано позивача виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.       
Постановою від 12.02.2020 на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.
В силу положень статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилами частини п`ятої статті 26 Закону України “Про виконавче провадження”  №1404-VIII від 02.06.2016, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За вимогами ж частини шостої цієї статті, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). 
Відповідно до статті 63 цього Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.  
Отже, Законом України “Про виконавче провадження” №1404-VIII від 02.06.2016 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим не лише факт невиконання рішення суду, а й факт відсутності  поважних причин, які перешкоджали його виконанню.
Згідно із пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України. Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Відповідно до підпунктів 2, 4 пункту 4 вказаного Положення, основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством; планування доходів та видатків коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечення виконання бюджету ПФУ.
Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджено постановою Кабінету Міністрів України №365 від  08.06.2016.
Відповідно до пункту 15 вказаного Порядку (в редакції до внесення змін постановою  №335 від 25.04.2018), орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.
Слід зауважити, що в редакції постанови  №335 від 25.04.2018 пункт 15 вказаного Порядку передбачав: “Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України”.
Однак  рішенням Окружного адміністративного  суду міста Києва від 11.06.2019  у справі № 640/18720/18, що набрало законної сили 12.07.2019 (http://www.reyestr.court.gov. ua/Review/82347154) визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25 квітня 2018 року “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365” в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що виплата недоотриманих соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період повинна здійснюватися відповідно до чинного законодавства в загальному, а не окремому порядку.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Ним визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.
Згідно пунктів 5, 6, 8, 10 цього ж Порядку для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.
Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Таким чином, виплати пенсій можуть бути здійснені позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Така правова позиція викладена в постановах  Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а,  Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі №21-66а15. 
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто  коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №460/2/19 позивач провів нарахування ОСОБА_3 пенсії як внутрішньо переміщеній особі за період з 01.06.2018 до 01.12.2018 в загальній сумі 69528,12 грн., що підтверджується відповідним протоколом. Зазначена сума обліковується як заборгованість перед ОСОБА_3 , через відсутність бюджетного та іншого фінансування.
Отже, вірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки позивачем не повністю виконано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №460/2/19 не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, алгоритм отримання якого врегульовано державою у Порядку №649, постанова про накладення штрафу ВП №59062417 від 12.02.2020 прийнята без урахування всіх обставин невиконання судового рішення, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 КАС України , а отже підлягає скасуванню.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 460/1302/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року