ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6208/20 Справа № 201/3758/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дримм», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсними іпотечного договору, припинення права власності, скасування записів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат
за апеляційною скаргою  Дніпровської міської ради
на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року ,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року — позовну заяву ДМР повернуто позивачу (а.с. 18).

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для вирішення витання про відкриття провадження у справі (а.с. 21-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд виходив з того, що у позовній заяві об`єднано декілька вимог, які належать розглядати у порядку господарського та цивільного судочинства, а тому посилаючись на п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України дійшов до висновку про повернення позовної заяви. 

       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       
       Однак, оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

       Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

       Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
       Відповідно до положень ч. 1 ст. 20, ч. 4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
       Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
       Відповідно до п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
       При визначенні юрисдикційності спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, але не абсолютно, фізична особа.
       Тобто критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
       Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.
       Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила, зокрема в постановах від 30 травня 2018 року в справі № 569/2749/15-ц (провадження № 14-123цс18), від 07 та 21 листопада 2018 року в справах № 755/13532/15-ц (провадження № 14-319цс18) та № 201/9100/16-ц (провадження № 14-424цс18).

       Повертаючи позовну заяву на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України, суддя першої інстанції помилково вказав на те, що позовні вимоги підлягають розглядові за правилами різних видів судочинств, а тому висновки судді першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасними.

       Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2020 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: