РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/14087/19
Провадження № 22-ц/4815/842/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
                
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Щербяк Юлії Василівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року у складі судді Галінської В. В., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 00 хвилин, повний текст рішення складено 04 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що шлюб між його батьками розірвано ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він є рідним сином ОСОБА_2 . Згідно довідки Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського №25/10/2213-618 від 05 червня 2019 року, є студентом І курсу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації денної форми навчання з 01.09.2018 року, згідно наказу про зарахування №2270-с від 22.07.2018 року. Починаючи з 13.09.2018 і по теперішній час він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та повністю знаходиться на утриманні матері. Він не одружений та у зв`язку із навчанням на денній формі не має змоги повноцінно працювати, щоб отримувати заробіток, достатній для свого утримання. Він постійно потребує коштів на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, наукову літературу тощо, а він не в змозі самостійно забезпечити себе усім необхідним, а тому змушений звернутися до суду. Просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на його утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача щомісячно, на період навчання, до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/9 частки усіх видів заробітків (доходів) батька щомісячно, починаючи з 23 липня 2019 року і до досягнення двадцяти трьох років чи закінчення навчання. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід державного бюджету у розмірі 768,40 грн..
Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак спроможний натавати утримання своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Судом при частковому задоволенні позовних вимог враховано, що відповідач має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу та вагітну дружину.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 - адвокат Щербяк Ю. В. оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що місцевим судом не з`ясовано обставин справи щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у нього рухомого й нерухомого майна, грошових коштів, інших видів доходів. Додає, що судом в основу рішення покладено ті обставини, що на утриманні відповідача перебуває вагітна дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також ті, що відповідач не забезпечений власним житлом, несе службу в органах Служби безпеки в Рівненській області, інформації про свої доходи не надав, а тому не вбачається можливим встановити його майновий стан. Зазначає, що при цьому суд встановив, що відповідач перебуває на квартирному обліку в першочерговій черзі Управління СБУ в Рівненській області з травня 2018 року. Зазначає,що згідно довідки про доходи гр. ОСОБА_2 його середньомісячна зарплата складає 21 485,29 грн.. Більш того, в його власності є земельна ділянка для індивідуального садівництва, вартість якої, згідно оголошення на сайті ОЛХ, він оцінює в 80 000,00 гривень. Вказує, що дружина відповідача – ОСОБА_3 , з 22.02.20202 року є власницею квартири у м. Рівне, що, з огляду на презумпцію спільності права власності подружжя, свідчить про те, що відповідач є власником 1/2 частини цієї квартири. Звертає увагу суду на матеріальний стан матері позивача – ОСОБА_4 , на утриманні якої, окрім позивача, перебуває малолітня дочка, і розмір середньомісячного доходу якої є меншим, ніж у позивача, та складає 12076,17 гривень. Вважає, що суд першої інстанції не дав оцінки і матеріальному стану позивача, який у період навчання не має самостійного заробітку та можливості працювати, а також потребує додаткових коштів для проживання у м. Києві (за місцем навчання), лікування, одяг, харчування, проїзд, на витрати, пов`язані з навчальним процесом. Зазначає, що орієнтовна сума щомісячних витрат позивача становить 7 000,00 гривень, і ці витрати покриваються виключно за рахунок матері позивача, тоді як відповідач усунувся від допомоги синові. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі
В поданому на апеляційну скарзі відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з урахуванням фактичних обставин справи, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити,  а оскаржуване рішення залишити без змін.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1007.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2013 року, яке набрало законної сили 04 лютого 2013 року, шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , розірвано, дитину – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір`ю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2012 року і досягнення дитиною повноліття.

На даний час позивач ОСОБА_1 є студентом І курсу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації денної форми навчання з 01.09.2018, згідно наказу про зарахування №2270-с від 22.07.2018, що підтверджується Довідкою №25/10/2213-618 від 05 червня 2019 року.

У зв`язку з навчанням позивач проживає та зареєстрований у місті Києві.

Як вбачається з Довідки №34512964 від 30.10.2018 року, про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом"янської РДА міста Києва, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 13.09.2018 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що позивач на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, при чому у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлений можливості працювати та заробляти кошти, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 з 04 липня 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , актовий запис №70.

В цьому шлюбі у відповідача народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 НОМЕР_4 , актовий запис №3233. Дружина відповідача, ОСОБА_3 , у перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15 лютого 2018 року по 22 ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до наказу №4 від 14 лютого 2018. Окрім цього, дружина відповідача перебуває на обліку по вагітності в жіночій консультації, що підтверджується довідкою № 3 від 03 січня 2020 року виданою КНП «Пологовий будинок» РМР.

Відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю перебуває на квартирному обліку у першочерговій черзі в Управлінні СБ України в Рівненській області з 16 травня 2018 року. За період служби ні службовим житлом, ні житлом для постійного проживання не забезпечувався (довідка т.в.о начальника Управління Служби безпеки України в Рівненській області Ю.Петрук від 04 грудня 2019 року за №67/0077).

Доводи апеляційної скарги про те, що дружині відповідача на праві власності належить квартира в м. Рівне, придбана нею в період шлюбу з відповідачем, співвласником якої є й відповідач на підставі презумпції спільності права власності подружжя, апеляційним судом оцінюються критично.

Як вбачається із Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є одноосібним власником квартири по АДРЕСА_2 , придбаної нею 22.02.2020р. на підставі договору купівлі-продажу № 186 від 22.02.2020р..

Той факт, що зазначена квартира придбана дружиною відповідача у період шлюбу, не може слугувати належним і достатнім доказом того, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і її половина належить відповідачу, оскільки відсутні відомості про джерело походження коштів, за які ця нерухомість придбана, відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало законної сили, про визнання цієї квартири спільною власністю подружжя, а в наявних матеріалах справи зазначено, що саме ОСОБА_3 є власником квартири на праві приватної власності одноосібно. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Покликання представника позивача, викладені в апеляційній скарзі, на те, що відповідач спроможний сплачувати на утримання свого повнолітнього сина аліменти в розмірі ј частини заробітку, апеляційним судом відхиляються.
Згідно довідки №17/450 від 21.05.2020р., виданої Управлінням Служби безпеки України в Рівненській області, про доходи ОСОБА_2 , його середньомісячна зарплата складає 21 485,29 грн.. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітнього позивача, який продовжує навчання, - 1/9 частина заробітку платника – в грошовому еквіваленті становитиме понад 2 300, 00 гривень, і ця сума, на думку апеляційного суду, є достатньою та справедливою, з урахуванням усіх обставин справи, включаючи як утриманців відповідача, так і утриманців матері позивача.
Що стосується посилань апелянта на те, що обов`язок по утриманню позивача був перекладений відповідачем на його матір, чим порушено принцип рівності обов`язків батьків по утриманню дитини, то вони не заслуговують на увагу суду. 

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2013 року, з відповідача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення ним повноліття.

Таким чином, відповідач брав участь у витратах на позивача шляхом сплати аліментів до досягнення позивачем повноліття. На даний час судовим рішенням також стягнуто аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, до його закінчення або досягнення 23-річного віку.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд враховує, що потреба позивача, який навчається у вищому навчальному закладі, у матеріальному забезпеченні існує та є очевидною, проте законом визначені певні умови, сукупність яких є підставою для стягнення аліментів на повнолітню дитину. Такий обов`язок батьків у цьому випадку не є безумовним, як це має місце при утриманні неповнолітньої дитини.

На думку апеляційного суду стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/9 частини доходу відповідача за встановлених обставин відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Щербяк Юлії Василівни залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року у залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Бондаренко Н. В.

       Шимків С. С.