ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
м. Київ
справа №  805/3366/17-а
адміністративне провадження № К/9901/54075/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Дашутіна І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №805/3366/17-а
за позовом ОСОБА_1 
до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України
про визнання дій протиправними, скасування наказів,

за касаційною скаргою Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України
на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (прийняту у складі: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Шишова О.О.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень позовних вимог) просив: визнати дії Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України протиправними; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №725 від 23 серпня 2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №318 від 13 вересня 2017 року в частині звільнення позивача у запас через службову невідповідність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №725 від 23 серпня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби на підставі висновків службового розслідування за фактом нестатутних взаємовідносин між військовослужбовцями та командиром 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_1 , що виявилось у завданні побоїв майору ОСОБА_2 , старшому лейтенанту ОСОБА_3 і прапорщику ОСОБА_4 . Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №318 від 13 вересня 2017 року позивача звільнено у запас за службову невідповідність (стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано дії Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та командира військової частини НОМЕР_1 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України протиправними.

Скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №725 від 23 серпня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №318 від 13 вересня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 у запас через службову невідповідність.

Судове рішення мотивоване тим, що в ході службового розслідування відповідач передчасно зробив висновок щодо винуватості позивача у перевищенні службових повноважень із застосуванням насильства лише тільки зі слів свідків. Розпочате кримінальне провадження не може слугувати підставою для винесення наказу про звільнення позивача. Проведеним службовим розслідуванням не встановлено форму вини та мотиви поведінки позивача, що мали наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Крім того, службове розслідування стосовно позивача проведено відповідачем з порушенням визначеної законом процедури та не доведено вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Не погоджуючись із цим рішенням суду першої інстанції представник відповідачів 8 травня 2018 року подав апеляційну скаргу.

21 травня 2018 року Донецький апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою повернув апеляційну скаргу апелянту на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – «КАС України»), посилаючись на те, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати. Ухвала мотивована тим, що апеляційна скарга від імені відповідачів підписана ОСОБА_5 як їхнім представником, на підтвердження чого додані копії довіреностей. Проте наявні в матеріалах справи копії довіреностей не засвідчені відповідно до порядку засвідчення копій документів, визначеного пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі відповідачі просять скасувати ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідачі зазначають, що оскаржувана ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, зокрема статей 55, 59, 60, 94, пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України. Довіреностями на представника відповідача Фалка В.В. №1/6381 від 4 грудня 2017 року та №116/12/17813 від 26 грудня 2017 року, копії яких були додані до апеляційної скарги, представнику було надано право, серед іншого: представляти інтереси відповідачів в судових установах і органах виконання судових рішень: в справах про адміністративні правопорушення, в кримінальних, цивільних, господарських справах/провадженнях, у справах адміністративного судочинства, а також у виконавчому провадженні, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, зацікавленій особі, потерпілому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, стороні у справах про адміністративні правопорушення, стороні у виконавчому провадженні.

Копії вказаних довіреностей надавалися представником відповідачів у суд першої інстанції та були наявні також в матеріалах справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – «КАС України») відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. Тому, на думку відповідачів, суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про відсутність права підпису апеляційної скарги у представника відповідачів.

Відповідачі отримали копію ухвали Верховного Суду від 30 липня 2018 року про відкриття касаційного провадження 9 серпня 2018 року.

Позивач надав суду свій відзив на касаційну скаргу, копію ухвали Верховного Суду від 30 липня 2018 року про відкриття касаційного провадження отримав 7 серпня 2018 року.

У своєму відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що у суді першої інстанції головуючий суддя можливо засвідчив повноваження представника Фалко В.В. на підставі оригіналів довіреностей, засвідчив їхні копії, але це відбувалося на час розгляду справи в суді першої інстанції. Тобто апеляційний суд дійшов правильного висновку, що на час звернення до апеляційної інстанції, майже після спливу півроку, представник відповідачів ОСОБА_5 не зміг підтвердити свої повноваження на подачу апеляційної скарги. На думку позивача, довіреність могла бути скасована особою, яка її видала тощо.

ІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга відповідачів у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Вирішуючи питання щодо правильного застосування норм КАС України під час розгляду питання про порядок засвідчення копій документів, якими підтверджується право на представництво юридичних осіб у суді, Верховний Суд керується наступним.

Представництво за своєю природою — це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше — відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Визначення довіреності міститься у частині третій статті 244 Цивільного кодексу України (далі – «ЦК України»), за якою довіреність — це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.

Специфіка представництва за довіреністю в адміністративному судочинстві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером і визначена відповідними нормами КАС України.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною третьою статті 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи, зокрема, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 59 КАС України).

Частинами п`ятою, шостою статті 59 КАС України установлено таке:

- відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді;

- оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Отже, вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише в порядку, передбаченому Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55, не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до наведеної вище частини п`ятої статті 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Слід зауважити, що представник відповідачів ОСОБА_5 був допущений судом першої інстанції до участі в справі, що підтверджується протоколами судових засідань від 12 і 19 лютого 2018 року (а.с. 70 – 71, 96 – 97 том 2), рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року (а.с. 99 – 107 том 2). Суд першої інстанції приєднав до матеріалів справи копії довіреностей на представника Фалко В.В. №1/6381 від 4 грудня 2017 року та №116/12/17813 від 26 грудня 2017 року (а.с. 58 – 59, 82 – 82а том 2). Проте, всупереч вимогам частини шостої статті 59 КАС України суддя не засвідчив копії вказаних довіреностей, які були приєднані до матеріалів справи.

Трактування положень статті 59 КАС України у протилежному аспекті, на думку Верховного Суду, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.

Наведеного висновку Верховний Суд дійшов з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі – «ЄСПЛ») статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 4 листопада 1950 року (далі – «Конвенція»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 1 березня 2002 року).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Статтею 60 КАС України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша, друга вказаної статті).

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма статті 59 КАС України).

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 59 КАС України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.

Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду й оскарження судових рішень.

У матеріалах справи, що розглядається, були наявні копії довіреностей на представника відповідача Фалка В.В. №1/6381 від 4 грудня 2017 року та №116/12/17813 від 26 грудня 2017 року (а.с. 58 – 59, 82 – 82а том 2) терміном дії до 31 грудня 2018 року.

Відповідно до цих довіреностей представник відповідачів мав повноваження: представляти інтереси Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України «у судових установах і органах виконання судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, в кримінальних, цивільних, господарських справах/провадженнях, у справах адміністративного судочинства, а також у виконавчому провадженні, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, зацікавленій особі, потерпілому, цивільному позивачу, цивільному відповідачу, стороні у справах про адміністративні правопорушення, стороні у виконавчому провадженні. Ця довіреність не дає права заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, зменшувати розмір позовних вимог, змінювати підставу та предмет позову, відмовлятися від позову, визнавати позов повністю або частково, укладати мирові угоди, а також угоди у виконавчому провадженні».

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 44 КАС України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Тобто на момент подання апеляційної скарги у представника відповідачів Фалка В.В. були наявні повноваження на оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Проте суд апеляційної інстанції цього не врахував і дійшов помилкового висновку про підписання апеляційної скарги особою, яка не має такого права, а відтак і про наявність підстав для повернення цієї скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права і постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджала подальшому провадженню у справі.

За приписами частини першої статті 353 КАС України наведене є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду.

Тому вимоги касаційної скарги про скасування ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року про повернення апеляційної скарги відповідачів від 8 травня 2018 року на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року належить задовольнити.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України задовольнити.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі №805/3366/17-а скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк
І.В. Дашутін
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду