Постанова
Іменем України
15 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 752/20592/19
провадження № 51-988км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                                 
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100010007622 від 09 вересня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нової Каховки Херсонської області, жителя  АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу — за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 травня 2014 року за частинами 2, 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, 18 жовтня 2016 року звільненого умовно-достроково на строк 7 місяців 7 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Голосіївського районного 
суду м. Києва від 04 листопада 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду 
від 26 грудня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 
2019 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 08 вересня 2019  року близько 20:00, перебуваючи в торговельному залі гіпермаркету «Леруа Мерлен» на вул. Саперно-Слобідській, 26 у м. Києві, намагався повторно таємно викрасти чуже майно, а саме 10 алмазних дисків для каменю «DEXTER PRO D 125» загальною вартістю 1658,3 грн, однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та не обґрунтував, яким чином вказані обставини істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_6 неодноразово був засуджений до позбавлення волі за вчинення аналогічних злочинів. Крім того, вказує на те, що суд апеляційної інстанції не навів належних підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою, та ґрунтовних мотивів щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту, чим істотно порушив вимоги ст. 419 КПК України.
 
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Під час касаційного розгляду прокурор, зазначаючи про безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, просила подану скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 — без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість, а також щодо постановлення ухвали апеляційного суду без урахування вимог ст. 419 КПК України колегія суддів вважає безпідставними.
Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді арешту, з яким погодився і апеляційний суд, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, а також пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Слід зауважити, що розмір призначеного засудженому покарання у виді арешту є максимальним, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 185 КК України для визначеного виду покарання.
Апеляційний суд, переглядаючи провадження в апеляційному порядку, на виконання вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості злочину та особі винного та обґрунтовано залишив подану скаргу без задоволення.
Постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками про те, що призначене судом першої інстанції засудженому покарання у виді арешту на строк 6 місяців визначено згідно з положеннями Загальної частини КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.  
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в тому числі й з аудіозапису судового засідання від 04 листопада 2019 року в суді першої інстанції, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обґрунтовано визнані обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 .
Крім того, як видно з обвинувального акта, сторона обвинувачення також визнала пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. 
Інші обставини, на які посилається прокурор, були враховані при призначенні покарання, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, колегія суддів підстав не вбачає.
Призначене засудженому покарання є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. 
Окрім того, під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 на сьогодні відбув покарання, визначене судом першої інстанції.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, які були б підставами, передбаченими 
ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних вироку та ухвали не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                       ОСОБА_3