ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3998/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р. (суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі №280/3998/19 за позовом Комунальної установи "Муніципальна телевізійна мережа" до Головного управління ДПС у Запорізькій області,  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

В С Т А Н О В И В:

Комунальна установа "Муніципальна телевізійна мережа" звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0010781202 від 23.07.2019, №0010791202 від 23.07.2019.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач дійшов помилкових висновків про безтоварність господарських операцій з придбання товарів (телевізійного обладнання) у постачальників ТОВ “ВІДЕО ТЕХНОЛОГІЇ ОПТА”, ТОВ “ДІВІА-ПРО”, ТОВ “КОМЕЛ”. Зазначив, що обладнання було придбано через систему “Prozorro” шляхом проведення процедури відкритих торгів, переможцями яких були вищевказані контрагенти. Податкові накладні були належним чином сформовані і пройшли реєстрацію в ЄРПН. Все придбане позивачем обладнання фактично поставлене і знаходиться на балансі підприємства та використовується у виробництві телевізійного продукту. Отже, порушення викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, суперечать наданим при проведенні перевірки первинним документам та чинному законодавству. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.
Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Скаржник вказує, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено завищення позивачем від`ємного значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за березень 2019 р. на суму ПДВ 422284,00 грн., та від`ємного значення з ПДВ за березень 2019 р., яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 114624,00 грн. Вказані порушення податкового законодавства скаржник мотивує нереальністю господарських відносин та безтоварністю операцій між контрагентами, оскільки у позивача відсутні докази фактичного отримання товарів робіт (послуг) від контрагентів - ТОВ "КОМТЕЛ", ТОВ "КЕРДІС ДЕВОЙТ" (стара назва ТОВ "ВІДЕО ТЕХНОЛОГІЇ "ОПТА"), ТОВ “ДІВІА-ПРО”, а саме: позивачем не надавались товарно-транспортні накладні (експрес накладні «Нова пошта», інші документи, що підтверджують транспортування товару; не можливо ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій (даних про навантажувальних та розвантажувальних робіт). Позивач декларував придбання у контрагентів товарів, робіт (послуг), які фактично є товаром невідомого походження, так як відсутнє його придбання у ланцюгах постачання або виробництва. Зазначає, що вказані порушення були встановлені на підставі: даних бухгалтерського обліку; договорів; податкових та видаткових накладних; розрахункових документів; даних оборотно-сальдових відомостей та журналів-ордерів по рахункам 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», картки бухгалтерського рахунку 281 «Товари на складі», даних головної, комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМів: ІС «Податковий Блок», Архіву електронної звітності, Єдиного реєстру податкових накладних та інших баз даних Державної фіскальної служби, даних декларації з податку на додану вартість з урахуванням уточнюючих розрахунків та ін.
Позивач надіслав на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції та документальне підтвердження господарських операцій з контрагентами, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позивач у судове засідання не прибув, надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі його представника, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав. 
Колегією суддів відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено процесуальне правонаступництво відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області - Головним управлінням ДПС у Запорізькій області у зв`язку із проведенням реорганізації на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19 червня 2019 р. № 537.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Крім того, перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу та направлень на проведення перевірки співробітниками Головного управління ДФС у Запорізькій області у період з 05.06.2019 по 19.06.2019 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Комунального підприємства “Муніципальна телевізійна мережа” з питань достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість за березень 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 21.06.2019 №376/08-01-12-02/24905384 (том.1 а.с.16-25). В акті перевірки від 21.06.2019 №376/08-01-12-02/24905384 контролюючий орган дійшов висновку про порушення КП “Муніципальна телевізійна мережа” підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, підпункту «б», підпункту «в», пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого: завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за березень 2019 року на суму ПДВ 422284 грн.; завищено від`ємне значення з ПДВ за березень 2019 року, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 114624 грн.  На підставі висновків акта перевірки від 21.06.2019 №376/08-01-12-02/24905384 контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.07.2019: №0010781202, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку на суму 422284,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 105571,00 грн. (том 1, а.с.12); №0010791202, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 114624,00 грн. (том 1, а.с.14).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ “ВІДЕО ТЕХНОЛОГІЇ “ОПТА”, ТОВ “ДІВІА-ПРО”, ТОВ “КОМЕЛ”, ТОВ “КОМТЕЛ”. Такі ж доводи наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За вимогами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Судом першої інстанції досліджені надані позивачем документи на підтвердження реального виконання умов договорів.
Контролюючий орган в акті податкової перевірки зазначив наступні обставини, які, на його думку, виключають можливість врахування наданих позивачем первинних документів на підтвердження реального виконання умов договорів: за даними інформаційних баз даних має місце обрив ланцюга постачання товарів; відсутність документів на перевезення товарів. Здійснюючи перевірку наведених доводів, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 06.02.2018 у справах №К/9901/6704/18 (804/4940/14), № К/9901/8403/18 (816/166/15-а), і яка полягає у наступному.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Крім того, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Разом з тим, відповідачем належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача, як платника податку на додану вартість, або можливої фіктивності його постачальників суду не надано та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Щодо посилання відповідача на відсутність у позивача товарно-транспортних документів або неналежне їх заповнення колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.04.2019 у справі №826/1734/16, наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.  
Згідно з підпунктом 1,4.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведена обставина відсутності законних підстав для формування позивачем податкового кредиту та від`ємного значення на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ “ВІДЕО ТЕХНОЛОГІЇ “ОПТА”, ТОВ “ДІВІА-ПРО”, ТОВ “КОМЕЛ”, ТОВ “КОМТЕЛ”, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись правомірними.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р. в адміністративній справі № 280/3998/19 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 08 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий