П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  822/2760/15 
Головуючий у 1-й інстанції:  Шевчук О.П. 
          Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 

19 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Іваненко Т.В. 
за участю:  секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.
представника відповідача: Ткачук Н.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд"  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  17 березня 2020 року   у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про  скасування податкового повідомлення-рішення від 24.12.2014 №0004872203, 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2015 року  товариство з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" (далі ТОВ "Універсалбуд") звернулося до  суду з позовом до  Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі ГУ ДПС у Хмельницькій області), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014 №0004872203.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року, позов задоволено.
За результатами касаційного перегляду справи №822/2760/15 постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції проігноровано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2019 та допущено тіж самі помилки, що і судами першої та апеляційної інстанції в рішеннях від 19.02.2019 та від 01.07.2019 по даній справі.
13.07.2020 від відповідача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні представник відповідача заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просила  залишити її без задоволення.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, уповноваженого представника в судове засідання не направив.
У відповідності до вимог  ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  згідно наказу Славутської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області від 20.11.2014 №884 посадовими особами податкового органу здійснено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Універсалбуд" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ при проведенні взаєморозрахунків ТОВ "Універсалбуд" з ТОВ "БК "Астонбудсервіс" за період з 01.10.2013 по 31.05.2014.
За результатами перевірки складено акт від 09.12.2014 №1369/22/32987115, в якому зафіксовано порушення ТОВ "Універсалбуд" пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпунктів 14.1.181, 14.1.231, пунктів 14.1 статті 14, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України щодо заниження ТОВ "Універсалбуд" ПДВ на суму 331742,00 грн. по розрахунках з ТОВ "БК "Астонбудсервіс" у зв`язку з завищенням податкового кредиту на вказану суму у зв`язку з безпідставним визначенням ПДВ по господарських операціях з ТОВ "БК "Астонбудсервіс".
На підставі вказаного акту податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014 №0004872203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на  497613,00 грн., в тому числі 331742,00 грн. за основним платежем та 165871,00 грн. за штрафними санкціями.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень на підставі наданих останнім доказів  доведено, що він при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, діяв у межах наданих йому повноважень на підставі норм чинного законодавства.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, застосовуючи висновки, викладені в  постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).
Пунктом 44.1. ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом п.198.1. ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України унормовано, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій-не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Статтею 201 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість,-покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань.
За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":
-господарська операція-дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
-первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
У частині 1 статті 9 вказаного Закону зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 статті 9 Закону № 996-XIV) .
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
При цьому, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).
Подібна думка висловлена Верховним Судом в постановах від 23 серпня 2019 року у справі №808/7378/14, від 31 січня 2020 року у справі №804/14364/15 та від 06 березня 2020 року у справі №810/2714/15. 
В той же час, Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2020 року у справі  №П/811/3637/14 звернуто увагу, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог  КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. 
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.  
Так,  обставинами, якими відповідач обґрунтовує свою позицію щодо безтоварності господарських операцій та направленість взаємовідносин між позивачем та контрагентом ТОВ "БК Астонбудсервіс" на безпідставне формування податкового кредиту з метою заниження податкових зобов`язань останнім зазначено, що надані позивачем до перевірки документи не вказують на фактичне здійснення спірних господарських операцій, адже згідно з податковою інформацією контрагент позивача не відображав у податковій звітності жодних виплат доходів громадянам, не звертався до контролюючого органу про реєстрацію об`єктів оподаткування та не надав доказів оплати за орендоване майно чи акти прийняття наданих послуг оренди. Крім того, позивачем не надано і доказів  того, які б вказували на реальність поставки матеріалів від ТОВ “БК “Астонбудсервіс”. Акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, видаткові та товарно-транспортні накладі не містять прізвищ та ініціалів осіб, які їх склали. Первинні документи, складено з певними недоліками, що унеможливлює встановлення обсягу, виду робіт та осіб, які формували таку документацію. При цьому, у  справі відсутні будь-які докази, що вказують на наявність у ТОВ "БК "Астонбудсервіс" технічних та трудових ресурсів, які зазвичай необхідні для виконання таких робіт, враховуючи їх характер і а обумовлені обсяги у жовтні-грудні 2013р (згідно договорів це були роботи із капремонту турбіни, виконання робіт з будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями різнопрофільного призначення, робіт з будівництва каналізаційних очисних споруд, поточного ремонту сільського клубу, капітального ремонту покрівлі приміщення).
Поряд з цим, на підставі наданих позивачем доказів, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що між ТОВ "Універсалбуд" та його контрагентом ТОВ "БК "Астонбудсервіс" (м. Київ) укладено типові договори субпідряду: №13/09-9 від 09.09.2013, предметом якого є здійснення капремонту турбіни №2р-50-130-1 ТЕЦ у м. Харків; №13/10-8П від 08.10.2013, про виконання робіт з будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями різнопрофільного призначення по вул. Рози Люксембург, 2, у м. Коростишів Житомирської області; №13/10-15П від 15.10.2013 про виконання робіт з будівництва каналізаційних очисних споруд смт. Білогір`я Хмельницької області, №13/10-16П;  від 16.10.2013, предметом якого є виконання поточного ремонту сільського клубу в с. Добрин Хмельницької області та №13/12-25П від 25.12.2013 про виконання робіт з капітального ремонту покрівлі приміщення НВК ЗОШ по вул. Бортніка 19, в с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області.
За умовами вказаних договорів ТОВ "БК "Астонбудсервіс" зобов`язується на свій ризик виконати вищевказані роботи як власними механізмами та матеріалами, так і механізмами та матеріалами підрядника.
На підтвердження вчинення господраських операцій по вказаних договорах позивачем надано наступні документи: довідки про вартість виконаних робіт за жовтень-грудень 2013 року та квітень 2014 року; акти приймання (здачі) виконаних будівельних робіт форми  №1 за листопад 2013 року, №2 за листопад 2013 року, №1 за жовтень 2013 року, №2 за жовтень 2013 року, за листопад 2013 року, №18 за грудень 2013 року,  №11 за грудень 2013 року, №б/н за грудень 2013 року, №б/н за квітень 2014 року, №б/н за квітень 2014 року, №б/н за квітень 2014 року, №б/н за квітень 2014 року, №б/н за листопад 2013 року, №б/н за листопад 2013 року, №б/н за листопад 2013 року, №б/н за листопад 2013 року, №б/н за грудень 2013 року, №б/н за грудень 2013 року, №б/н за грудень 2013 року, №1 за травень 2014 року, акти приймання-передачі фронту робіт від 16.10.2013, від 10.09.2013, від 16.10.2013, від 26.12.2013, від 09.10.2013, податкові накладні №35 від 18.11.2013, №74 від 30.10.2013, №79 від 31.10.2013, №37 від 20.11.2013, №53 від 25.12.2013, №55 від 25.12.2013, №57  від 25.12.2013, №61 від 26.12.2013, №63 від 26.12.2013, №82 від 30.12.2013, №2 від 03.04.2014, №5 від 04.04.2014, №9 від 07.04.2014, №23 від 09.04.2014, №26 від 10.01.2014, №33 від 15.04.2014 №37 від 17.04.2014, №41 від 18.04.2014, №43 від 19.04.2014, №45 від 16.01.2014, №48 від 22.04.2014, №67 від 27.03.2014, №26 від 10.04.2014, №14 від 06.12.2013, №6 від 03.12.2013, №1 від 01.12.2013, №20 від 08.12.2013, №27 від 12.12.2013, №12 від 04.12.2013, №26 від 12.05.2014, №15 від 08.05.2014, №80 від 29.05.2014, № 42 від 22.05.2014, №58 від 27.05.2014, №31 від 15.05.2014, №99 від 30.05.2014, №51 від 27.11.2013, №50 від 26.11.2013, №43 від 22.11.2013, №48 від 25.11.2013, №40 від 21.11.2013, №22 від 12.11.2013, №13 від 07.11.2013, №66 від 26.12.2013, №17 від 11.11.2013, №11 від 06.11.2013, товарно-транспортні накладні №11 від 07.11.2013, №20 від 11.11.2013, №22 від 12.11.2013, №56 від 21.11.2013, №66 від 26.12.2013, локальні кошториси на загальнобудівельні роботи, платіжні доручення №1176 від 11.11.2013 на суму 79680,00 грн., №1194 від 14.11.2013 на суму 9600,00 грн., №1206 від 14.11.2013 на суму 86400,00 грн., №1244 від 22.11.2013 на суму 100000,00 грн., № 1275 від 28.11.2013 на суму 150000,00 грн., №1322 від 05.12.2013 на суму 85000,00 грн., № 1363 від 12.12.2013 на суму 45000,00 грн., №1330 від 09.12.2013 на суму 80000,00 грн., № 1391 від 18.12.2013 на суму 30000,00 грн., №1415 від 25.12.2013 на суму 51404,26 грн., № 1417 від 25.12.2013 на суму 30795,74 грн., № 1432 від 26.12.2013 на суму 58960,00 грн., №1430 від 26.12.2013 №59600,00 грн., №1431 від 26.12.2013 на суму 11440,00 грн., №1416 від 25.12.2013 на суму 57800,00 грн., №1446 від 30.12.2013 на суму 50200,00 грн., №1311 від 03.12.2013 на суму 60000,00 грн., №1480 від 16.01.2014 на суму 55000,00 грн., №1481 від 16.01.2014 на суму 40000,00 грн., №1710 від 27.03.2014 на суму 40000,00 грн., №1782 від 17.04.2014 на суму 35000,00 грн., №1730 від 03.04.2014 на суму 36000,00 грн., №1746 від 09.04.2014 на суму 20000,00 грн., № 1738 від 07.04.2014 на суму 55000,00 грн., №1750 від 10.04.2014 на суму 50000,00 грн., №1762 від 15.04.2014 на суму 30000,00 грн., №1832 від 08.05.2014 на суму 30000,00 грн., №1831 від 08.05.2014 на суму 59860,00 грн., №1832 від 08.05.2014 на суму 51550,00 грн., №1830 від 08.05.2014 на суму 58590,00 грн., № 1836 від 12.05.2014 на суму 10640,00 грн., №1854 від 15.05.2014 на суму 59800,00 грн., № 1880 від 22.05.2014 на суму 59600,00 грн., №1902 від 27.05.2014 на суму 24990,00 грн., №1904 від 27.05.2014 на суму 25010,00 грн., №1916 від 29.05.2014 на суму 40000,00 грн., № 1875 від 03.06.2014 на суму 25000,00 грн., №500 від 17.06.2014 на суму 10000,00 грн., №581 від 13.06.2014 на суму 20000,00 грн.  
Також в матеріалах справи містяться надані ТОВ "Універсалбуд" договір купівлі-продажу №13/11-5К від 05.11.2013, видаткові накладні №11 від 06.11.2013, №13 від 07.11.2013, №17 від 11.11.2013, №22 від 12.11.2013, №22 від 12.11.2013, №40 від 21.11.2013, №66 від 26.12.2013, №9 від 10.01.2014, платіжні доручення №1260 від 26.11.2013 на суму 85000,00 грн, №1130 від 01.11.2013 на суму 84483,33 грн., акти передачі-приймання товару №1 від 06.11.2013, №2 від 07.11.2013, №3 від 11.11.2013, №4 від 12.11.2013, №5 від 21.11.2013, №6 від 26.11.2013, №7 від 10.01.2014, за договором купівлі-продажу №13/11-5К.
Поряд з цим, судом першої інстанції зазначено, що акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В, видаткові накладні, товарно-транспорті не містять прізвищ та ініціалів осіб, що їх склали, що є істотним недоліком первинних документів, а відтак не можуть бути підтвердженням реального здійснення господарської операції.
Між тим колегія суддів звертає увагу, що аналогічного висновку дійшов Хмельницький окружний адміністративний суд в рішенні від 26 лютого 2019 року у даній справі, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2019 року, яке в подальшому було скасоване постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019. 
У вищезазначеній постанові Верховний Суд зокрема дійшов висновку, що посилання судів попередніх інстанцій на те, що акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В та видаткові накладні не містять прізвищ та ініціалів осіб, що їх склали, не відповідають матеріалам справи. Крім того, окремі недоліки в товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції.
Аналагічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 27 лютого 2020 року (справа №825/785/16), від 12 лютого 2020 року (справа №813/3577/13-а) та від 11 лютого 2020 року (справа №820/3400/16). 
У вказаних рішеннях судом касаційної інстанції вказано, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Що стосується посилання відповідача на недекларування контрагентом ТОВ "БК "Астонбудсервіс" податкових зобов`язань, колегія суддів вказує на таке.
Як зазначалося вище, на підтвердження господарських операцій з субпідрядником, позивачем надано касові ордери, де зазначено особисті дані виконавців робіт,  акти виконаних робіт з виконавцями-фізичними особами, де також зазначені особисті дані виконавців робіт,  Акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та видаткові накладні.
В той же час,  колегія суддів вважає обгрунтованими твердження  позивача, що останній  не може нести відповідальність за зміст документів, наданих йому контрагентом, та звертає увагу, що відповідач, який наділений законом не тільки правом, а й обов`язком здійснення заходів на отримання документів, необхідних для проведення перевірки господарської діяльності платника податків, такого обов`язку не виконав, переклавши тягар доказування на ТОВ "Універсалбуд".
Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/253/16 зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Наведений висновок узгоджується з висновками, що викладені в постановах від 29 жовтня 2019 року (справа №815/8539/13-а), від 18 березня 2020 року (справа №817/822/16) та від 07 лютого 2020 року (справа №820/2344/16).
Посилання контролюючого органу на  відсутність у контрагента позивача технічних, технологічних можливостей та трудових ресурсів для здійснення відповідної господарської діяльності, як на підставу для відмови в позові, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство не ставить умовою  виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 22 травня 2020 року у справі №810/1068/16.
При цьому, Верховний Суд в постанові від 20.11.2019 у даній справі, окрім іншого, вказав, що висновки відповідача щодо здійснення нереальних операцій між позивачем та ТОВ “БК “Астонбудсервіс” ґрунтуються на інформації з системи співставлення АІС “Податковий блок”, а також на даних акта про неможливість проведення зустрічної звірки останнього, складеного у зв`язку із його відсутністю за місцезнаходженням, та відповідно до якого цей суб`єкт господарювання не має фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій.
Водночас слід зазначити, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання є документом, який складається у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести таку звірку, та свідчить про неможливість співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб`єкта господарювання для цілей документального підтвердження чи спростування його господарських відносин з платниками податків, а отже й про неможливість формування відповідної податкової інформації по таким взаємовідносинам. Відтак, при неможливості звірки контролюючим органом не можуть формуватися висновки за аналогією акта документальної перевірки, яка проводиться, у тому числі й на підставі первинних документів, що використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а тому неможливість проведення зустрічної звірки контрагента не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства.
Крім того, посилання на інформацію з інформаційних систем державної фіскальної служби, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, проте не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов`язань з поставки товарів (робіт, послуг).
Однак вказані висновки суду касаційної інстанції не були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення. 
Судом першої інстанції залишено поза увагою і те, що  відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його контрагентів, оскільки останнім    не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.   
Колегія суддів звертає увагу, що висновки відповідача в основному ґрунтуються на податковій інформації стосовно контрагента ТОВ "БК"Астонбудсервіс", а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді позивача з останнім, що, в свою чергу не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Крім того, самим же відповідачем не заперечувалося повного виконання робіт по будівництву та ремонту об`єктів, що були предметом договорів суборенди між позивачем та контрагентом ТОВ "БК"Астонбудсервіс".
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку усім доказам у справі в їх сукупності, враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не надано достатньо належних доказів на підтвердження фіктивності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ "БК"Астонбудсервіс", колегія суддів вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі дослідив всі фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. 
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 24.12.2014 №0004872203 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.12.2014 № 0004872203. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  26 серпня 2020 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Іваненко Т.В.