Справа № 344/8639/20 
Провадження № 22-ц/4808/945/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.,
суддів:         Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,
секретаря                        Петріва Д.Б.,
з участю апелянта, відповідача, його представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Антоняка Т.М. 10 липня 2020 року в м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в:
09 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила поділити спільно придбане за час шлюбу майно, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину кухонних меблів, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на 1/2 частину коридорної меблевої системи, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 .
Одночасно з позовом ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане рухоме та нерухоме майно, яку мотивувала тим, що спірне майно зареєстроване за відповідачем, який вільно володіє та розпоряджається ним, так як вона з дітьми проживає окремо в найманому житлі. Оскільки у відповідача знаходяться всі оригінали правовстановлюючих документів, останній, з метою уникнення відповідальності, може відчужити спірне майно чи приховати його, що ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення поданого нею позову. У зв`язку з наведеним просила заяву задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвала суду мотивована тим, що у поданій заяві про забезпечення позову заявником не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, в поданій заяві не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на ймовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника. Також до заяви не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вищезазначеного. Тому передбачені законом підстави для задоволення заяви відсутні.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд першої інстанції неправильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення її заяви про забезпечення позову, адже у своїй заяві вона вказувала, що спірні квартира та автомобіль зареєстровані за відповідачем, що підтверджується наданими нею доказами, а меблі знаходяться у його розпорядженні в квартирі АДРЕСА_2 . Також вона вказувала, що оскільки у відповідача знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та автомобіль, останній вільно володіє та розпоряджається спільним рухомим та нерухомим майном, так як вона з дітьми проживає окремо в найманому житлі, то, відповідно, відповідач може відчужити спірне майно чи приховати його, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду за поданим нею позовом.
Крім того апелянт зауважує, що квартира АДРЕСА_1 , яка є спільним майном подружжя та предметом даного спору, є єдиною реальною можливістю забезпечити їхніх з відповідачем малолітніх дітей житлом. Відмовляючи в забезпеченні позову, суд не врахував інтереси малолітніх дітей, проігнорував той факт, що на даний час вона з дітьми винаймає житло, а також те, що відповідач не визнає їхнє право на проживання у даній квартирі.
З наведених підстав просить оскаржувану ухвалускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву про забезпечення позову задовольнити.
ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили доводи апеляційної скарги, мотивуючи тим, що апелянт не надала доказів, які б свідчили, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Більше того, державним виконавцем накладено арешт на все їхнє рухоме та нерухоме майно у зв`язку з наявною заборгованістю у відповідача по сплаті аліментів.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Встановлено, що 09 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме визнання за нею права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину транспортного засобу марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 1/2 частину кухонних меблів та 1/2 частину коридорної меблевої системи, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 .
Маючи припущення, що під час розгляду справи відповідач може відчужити зазначене рухоме та нерухоме майно, що значно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову, позивач подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на дане майно.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини 1 статті 150 ЦПК України.
За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначила, що спірне рухоме та нерухоме майно, яке є предметом даного спору, зареєстроване за відповідачем, знаходиться у його вільному володінні та розпорядженні, а тому він може та має можливість відчужити вказане майно чи приховати його, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення поданого нею позову, у зв`язку з чим необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.
Враховуючи, що позовними вимогами ОСОБА_2 є визнання за нею в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1/2 частину кухонних меблів та 1/2 частину коридорної меблевої системи, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , а також, що зазначене майно є рухомим майном та може бути вільно, без згоди позивача відчужене відповідачем, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову в наведеній частині. Вимоги ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане рухоме майно є доцільними, достатніми та співрозмірними її позовним вимогам про визнання за нею права власності на 1/2 частину даного рухомого майна, адже метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи по суті.
Щодо вимоги заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.
Відповідно до частин 1, 3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.
Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
За таких обставин та з урахуванням того, що відповідач не може без згоди позивача відчужити однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру немає.
З огляду на викладене та враховуючи, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кухонні меблі та коридорну меблеву систему, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , є помилковими, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 в наведеній частині задовольнити. В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2020 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кухонні меблі та коридорну меблеву систему, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову в наведеній частині задовольнити.
Накласти арешт на:
-транспортний засіб марки «Opel Astra», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28 грудня 2018 року;
-кухонні меблі, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 ;
-коридорну меблеву систему, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 .
В решті ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин 
Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 08 вересня 2020 року