ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 р.	Справа № 520/13548/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року (суддя Шевченко О.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 02.03.2020) по справі № 520/13548/19
за позовом       фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до Головного управління ДПС у Харківській області                          
про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати з моменту його ухвалення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як платника єдиного податку другої групи з 01.10.2019 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, реєстрація позивача як платника єдиного податку другої групи також підлягає поновленню в судовому порядку, оскільки позивач не мав заборгованості зі сплати єдиного податку та повинен сплачувати щомісячно єдиний податок за ставкою 10% мінімальної заробітної плати.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем подано відзив на позов в якому просив суд відмовити в їх задоволенні зазначивши, що відповідно до п.293.2 ст. 293 ПК України ставка єдиного податку для 2 групи платників єдиного податку встановлюється в межах 20% розміру мінімальної заробітної плати. Враховуючи ставку єдиного податку 20%, у 2019 році, сплаті підлягала сума єдиного податку - 834,60 грн./ міс., 10 015,20 грн./рік. В інтегрованій картці ФО-П ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року рахувалась переплата в сумі 279,00 грн. зі сплати єдиного податку. Платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Всупереч вимогам ПК України позивач не сплачував єдиний податок протягом 2019 року, внаслідок чого з 20.01.2019 року рахувалась постійна недоїмка зі сплати єдиного податку. Рішенням від 30.09.2019 року № 238/20-0-58-06-36 анульовано реєстрацію платню єдиного податку та виключено з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в частині порушення приписів абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та п. 299.10 ст. 299 ПК України - не здійснення платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Отже, оскаржуване рішення прийнято в межах податкового законодавства, є правомірним та не підлягає задоволенню (а.с. 62 - 63).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача - ГУ ДФС у Харківській області на його правонаступника - ГУ ДПС у Харківській області.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 238/20-40-58-06-36 від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 01.10.2019 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 2402.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні за змістом доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов ФО-П ОСОБА_1 .
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця Виконавчим комітетом Харківської міської ради 22.03.2006 року, що підтверджено копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія НОМЕР_2 (а.с. 15).
Позивач перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області, Східне управління, Індустріальна ДПІ.
Згідно копії Свідоцтва ДПС України Серія НОМЕР_3 , позивач з 01.01.2012 року є платником єдиного податку 2 групи за ставкою 20%, у зв`язку з чим з 01.01.2012 року позивача включено до Реєстру платників єдиного податку (а.с. 21).
Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області від 30.09.2019 року №238/20-40-58-06-36 анульовано реєстрацію платника єдиного податку 2 групи та з 01.10.2019 року виключено з Реєстру платників єдиного податку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с. 64).
Як підставу прийняття такого рішення зазначено про порушення ФО-П ОСОБА_1 приписів абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та п. 299.10 ст. 299 ПК України - не здійснено платником податків переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Не погодившись з оскаржуваним рішенням від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день прийняття відповідачем оскарженого рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку, у позивача була відсутня заборгованість зі сплати єдиного податку, оскільки на рахунках позивача існувала переплата, якої було достатньо для сплати єдиного податку за 2019 рік.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов виноску, що у податкового орану були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного рішення № 238/20-40-58-06-36 від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п.  295.1. ст. 295 ПК України  платники єдиного податку першої і другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більше як до кінця поточного звітного року.
Згідно з п.  299.10. ст. 299 ПК України  встановлено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадку передбаченому пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу тобто, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Згідно з абз. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 ПК України платник єдиного податку зобов`язаний в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Положеннями п. 299.11. ст. 299 ПК України  встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Таким чином, підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог ФО-П ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не довів правомірності свого рішення, так як не довів факт наявності у позивача податкового боргу зі сплати єдиного внеску станом на день прийняття оскарженого рішення.
Відповідно до п.п. 291.2., 291.3 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно п. 293.1 статті 293 ПК України, ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).
Відповідно до абз.2 п.293.2 ст. 293 ПК України, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Тобто, до компетенції органів місцевого самоврядування входить встановлення ставки єдиного податку для фізичних осіб - підприємців 2 групи в розмірі не більше 20% від розміру мінімальної заробітної плати.
Судом встановлено, що рішенням Харківської міської ради 11 сесії 7 скликання від 22.02.2017 року №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", відповідно до ПК України, на підставі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: єдиний податок. Зокрема, встановлено фіксовану ставку єдиного податку з розрахунку на календарний місяць для другої групи платників єдиного податку - 10 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду (абзац 2 пункту 2.3 пункту 2 рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 року №542/17) (а.с. 38 - 52).
В пункті 4 зазначено, що вказане рішення набирає чинності з 01.03.2017 року.
Отже, починаючи з 01.03.2017 року для фізичних осіб - підприємців платників єдиного податку 2 групи, які здійснюють свою діяльність на території міста Харкова (до яких відноситься позивач), встановлюється єдиний податок по меншій ставці - 10% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Таким чином, податковим органом протиправно з 01.03.2017 року застосовано до позивача як платника єдиного податку 2 групи максимальну ставку 20% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, замість встановленої з 01.03.2017 року рішенням Харківської міської ради ставки в межах 10% розміру мінімальної заробітної плати.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. 
Виходячи зі ставки єдиного податку 10% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року позивач повинен сплачувати єдиний податок у щомісячному розмірі 320,00 грн., з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року у щомісячному розмірі 372,30 грн., з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року у щомісячному розмірі 417,30 грн.
Отже, з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року (за 10 місяців) позивач повинен був сплатити єдиного податку у загальному розмірі 3 200,00 грн. (по 320,00 грн. щомісяця), за 2018 рік - 4 467,60 грн. (по 372,30 грн. щомісяця), за 2019 рік  - 5 007,60 грн. (по 417,30 грн. щомісяця). Загальна сума єдиного податку з 01.03.2017 року по 31.12.2019 року складає 12 675,20 грн.
Як встановлено судом, позивач здійснював оплату/переплату суми єдиного податку за 2017 - 2018 роки за ставкою 10%, що підтверджується квитанціями №36 від 17.12.2016 року на суму 1 920,00 грн., №39 від 18.03.2017 року на суму 1 920,00 грн., від 30.06.2017 року на суму 1 920,00 грн., № 137 від 19.09.2017 року на суму 1 920,00 грн., №8 від 15.12.2017 року на суму 2 233,80 грн., №55 від 14.04.2018 року на суму 2 233,80 грн., №55 від 20.06.2018 року на суму 2 233,80 грн., №37 від 13.10.2018 року на суму 2 233,80 грн. (призначення платежу *101*; 2829311375; єдиний податок за 2017 рік та 2018 рік) (а.с. 27 - 34).
За даними роздруківки Електронного кабінету платника податків, вказані суми перераховувались на рахунок позивача в рахунок сплати єдиного податку за 2017 - 2018 роки (а.с. 23 - 26). 
Таким чином, до 13.10.2018 року (останнє перерахування коштів в рахунок сплати єдиного податку) позивачем перераховано коштів в рахунок погашення єдиного податку на загальну суму 16 615,20 грн. та незважаючи на те, що позивач з кінця 2018 року не здійснював перерахувань  в рахунок сплати єдиного податку, вказаної суми було достатньо для сплати суми єдиного податку також за 2019 рік за ставкою 10% розміру мінімальної заробітної плати, що свідчить про те, що з 01.01.2019 року по 30.09.2019 року (день прийняття оскаржуваного рішення) у позивача була відсутня заборгованість зі сплати єдиного податку.
Отже, твердження податкового органу стосовно того, що станом на 31.12.2018 року в інтегрованій картці платника єдиного податку (позивача) рахувалась переплата зі сплати єдиного податку всього 279,00 грн., що не було достатнім для сплати єдиного податку з 01.01.2019 року, є безпідставними та необґрунтованими. 
Оскільки в ході судового розгляду справи встановлено протиправність з боку податкового органу застосування з 01.03.2017 року до позивача як платника єдиного податку 2 групи максимальну ставку 20% розміру мінімальної заробітної плати, а також те, що на рахунках позивача існувала переплата, якої достатньо для сплати єдиного податку за 2019 рік, станом на 30.09.2019 року у позивача був відсутній борг зі сплати єдиного податку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у податкового орану були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного рішення № 238/20-40-58-06-36 від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За приписами ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відновлення порушених прав позивача шляхом скасування оскаржуваного рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 238/20-40-58-06-36 від 30.09.2019 року про анулювання реєстрації та виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку та зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку другої групи з 01.10.2019 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року по справі № 520/13548/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  03.08.2020 року