Справа № 347/20/19 
Провадження № 22-ц/4808/912/20 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк  М. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                        Бойчука І.В.,
суддів                        Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
секретаря                Мельник О.В.,
з участю                сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: сектор реєстрації речових прав на нерухоме майно Косівської міської ради, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Людмила Вікторівна, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право на спадщину, державної реєстрації речових прав на право приватної власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні стежкою загального користування за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2020 року під головуванням судді Крилюк М.І. у м. Косів,
в с т а н о в и в:
09.01.2019 ОСОБА_1 , на стороні якої бере участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , звернулася з позовом до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: сектор реєстрації речових прав на нерухоме майно Косівської міської ради, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Людмила Вікторівна про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право на спадщину, державної реєстрації речових прав на право приватної власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні стежкою загального користування.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона зареєстрована та фактично проживає в м. Косів. У цьому місті їй на праві власності належать дві земельні ділянки: площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і площею 0,0433 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 . Неподалік вказаних земельних ділянок проживають її батько ОСОБА_2 і мати ОСОБА_5 , яка багато років тяжко хворіє та є інвалідом І групи загального захворювання, у зв`язку із чим потребує сторонньої допомоги і постійного догляду. Вона проводить значну кількість часу доглядаючи матір, а будинок, де остання проживає знаходиться поряд із її земельними ділянками, то увесь господарський інвентар зберігає у батьків.
Від домогосподарства матері до її земельних ділянок веде стежка загального користування, яка розміщена між АДРЕСА_2 , та проходить повз господарства відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, жителі м. Косів користувалися даною проїзною дорогою (стежкою) для того щоб потрапити з АДРЕСА_2 ). Вказана проїзна дорога (стежка загального користування) зазначена в первинній документації щодо приватизації земельних ділянок ОСОБА_6 , які успадковані ОСОБА_4 , а також в первинній документації (акті про наділення земельної ділянки) ОСОБА_7 , виданій Косівською міською радою в 1990 році, та акті про наділення земельної ділянки ОСОБА_8 , виданій Косівською міською радою в 1995 році. Влітку 1998 року ОСОБА_8 передала свою земельну ділянку у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які розділили її між собою за спільною домовленістю.
Таким чином, відповідачам на праві приватної власності належать наступні земельні ділянки: ОСОБА_3 - земельна ділянка, яку останній придбав у ОСОБА_8 , площею 0,0406 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд; ОСОБА_4 - земельні ділянки, успадковані по смерті її чоловіка ОСОБА_6 , площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також площею 0,0319 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.
На даний час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять їй та іншим жителям АДРЕСА_2 перешкоди у користуванні проїзною дорогою (стежкою), що призводить до незручностей. Зокрема, на межі між земельною ділянкою ОСОБА_3 та земельною ділянкою ОСОБА_4 восени 2018 року встановлено суцільну огорожу шляхом облаштування фундаменту та встановлення металічних опор, з`єднаних між собою листами металопрофілю, в зв`язку із чим унеможливлено будь-який прохід, а на земельній ділянці ОСОБА_4 розміщено господарську будівлю - гараж, яка частково перекриває згадану вище стежку звужуючи її ширину, а також зі сторони АДРЕСА_2 розташовані металеві ворота.
У зв`язку із вказаними перешкодами з приводу можливості користування стежкою комісією з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Косівської міської ради 22.11.2018 проведено обстеження земельних ділянок відповідачів, за результатом якого встановлено розбіжність між відстанями від точки «Г» до точки «Д» (межа з ОСОБА_6 ) та такою відстанню, що зазначена у первинній документації на земельну ділянку ОСОБА_3 , а саме актів про наділення присадибної ділянки від 03.11.1995 та від 17.02.1996, в яких, крім цього, відображено проїзд загального користування шириною 3 м. із АДРЕСА_2 , який проходив повз всю земельну ділянку, а також розбіжність між відстанями від точки «А» до точки «Б» та від точки «Д» до точки «Г» земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 , та такими відстанями, що зазначені у первинній документації на земельну ділянку, а саме рішення Косівської міської ради від 24.12.1993 та плану земельних ділянок із додатками, в якому відображено пішохідний прохід (стежку) загального користування.
Крім того, комісією встановлено, що станом на 22.11.2018 на межі між земельною ділянкою ОСОБА_3 площею 0,0406 га (у кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д») та земельною ділянкою ОСОБА_6 площею 0,0319 га (у кадастровому плані від точки «А» до точки «Б») проведено ряд робіт, а саме демонтовано стару хвіртку та огорожу із металічної сітки, виконано будівництво нової суцільної огорожі шляхом облаштування фундаменту та встановлення металічних опор, з`єднаних між собою листами металопрофілю, в зв`язку із чим заблоковано будь-який прохід.
Посилаючись на те, що до недавнього часу всі жителі вулиць Ірчана та Дудаєва мали вільний прохід по стежці загального користування та безперешкодно користувалися нею, а про порушення свого права та про відсутність позначення громадської стежки у Державних актах на право приватної власності на землю виданих на ім`я відповідачів вона дізналася нещодавно, коли виник спір з відповідачами та після отримання акту складеного комісією, просила поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин, та задовольнити позов.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2020 року позов задоволено. Поновлено термін на звернення з позовом до суду.
Визнано незаконним рішення XVI сесії четвертого демократичного скликання Косівської міської ради від 20.11.2003 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 .
Визнано незаконним та скасовано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ № 058110, виданий на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення XVI сесії четвертого демократичного скликання Косівської міської ради від 20.11.2003 року.
Визнано незаконним рішення XVII сесії п`ятого демократичного скликання Косівської міської ради від 27.09.2007 року № 1.73-17 про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_6 .
Визнано незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 848385, виданий на ім`я ОСОБА_6 на підставі рішення XVII сесії п`ятого демократичного скликання Косівської міської ради від 27.09.2007 року № 1.73-17.
Визнано незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 848414, виданий на ім`я ОСОБА_6 на підставі рішення XVII сесії п`ятого демократичного скликання Косівської міської ради від 27.09.2007 року № 1.73-17.
Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер, 916, виданий на ім`я ОСОБА_4 17.07.2018 приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Григорчук Л.В., на об`єкти нерухомого майна: земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1 : площею 0,1000 га, кадастровий номер 2623610100:01:002:0404 та площею 0,0319 га, кадастровий номер 2623610100:01:002:0405.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер 2623610100:01:002:0404.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0319 га, кадастровий номер 2623610100:01:002:0405.
Зобов`язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні громадською стежкою (проїзд) загального користування, яка проходить із АДРЕСА_2 до АДРЕСА_1 та демонтувати металеву огорожу та бетонний фундамент розташовані на цій стежці.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що ним було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з кадастровим номером 2623610100:01:002:0103, площею 0,0406 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та на підставі рішення XVI сесії четвертого демократичного скликання Косівської міської ради від 20.11.2003 року йому видано державний акт серія ІФ № 058110.
При цьому, згідно акту встановлення та узгодження зовнішніх меж належної йому земельної ділянки ОСОБА_2 (батько позивачки) підписав даний акт щодо погодження меж між їх земельними ділянками.
Позивачка з 2003 року знала про приватизацію ним спірної земельної ділянки, тобто з часу підписання її батьком ОСОБА_2 акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, та подала позов з пропуском трирічного строку для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановленого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а нею не доведено, що вона не могла дізнатися раніше про порушення свого права.
Крім того, в матеріалах справи є викопіювання з генплану м. Косова, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, де не зазначено стежки загального користування на належній йомуна праві приватної власності земельній ділянці, площею 0,0406 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
Тому, посилання в оскаржуваному рішенні, що він приватизував земельну ділянку з врахуванням стежки загального користування, не відповідає дійсним обставинам справи.
При цьому, позивачка має прохід та проїзд до належних їй на праві власності земельних ділянок дорогою загального користування та її земельна ділянка не межує із його земельною ділянкою.
Також, акт від 18.12.2018 з фототаблицями по заяві громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 відповідно до Положення про постійні комісії Косівської міської ради, затвердженого рішенням ради від 25.12.2015 № 3.1/2, не входить до повноважень цієї постійної комісії. А зважаючи також на відсутність в акті підпису голови постійної комісії, показання в судовому засіданні члена комісії ОСОБА_9 , що їй цей акт, не даючи можливості прочитати, дав підписати спеціаліст з захисту майнових прав та договірних відносин Косівської міської ради ОСОБА_10 , який його і склав, такий акт постійної комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища Косівської міської ради не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не міг бути прийнятим судом.
Зважаючи на те, що відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮ України 08.10.1998 № 53/5, для вирішення питань експертизи з питань землеустрою експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної документації та документації із землеустрою на земельні ділянки, а такі не були надані в оригіналах або завірених якісних копіях, та не було надано наявне в матеріалах справи викопіювання з генплану м. Косова стосовно земельної ділянки, а також експерт ОСОБА_11 не має права на вид експертної діяльності 10.20 «Дослідження з питань землеустрою», тому висновок судового експерта Худака М.Я. за результатами проведення земельно-технічної експертизи по справі є незаконним і необґрунтованим, а отже підлягав відхиленню.
Також, апелянт звертає увагу, що ні в акті про наділення земельної ділянки ОСОБА_7 від 1990 року, ні в акті про наділення земельної ділянки ОСОБА_8 від 1995 року, ні в Державному акті на його право власності на землю від 28.07.2004 серії ІФ № 058110 і технічному звіті до нього, немає жодної інформації про існування стежки загального користування - ні графічної, ні описової. Натомість, на схемі забудови земельної ділянки, що затверджена 15.07.2013 районним архітектором ОСОБА_12 вказано про заїзд з АДРЕСА_2 до його земельної ділянки та про заїзд до воріт суміжного власника - ОСОБА_13 .
Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду прийнято в порушення вимог процесуального закону та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.
Так, в наявній технічній документації, яка видана її покійному чоловікові ОСОБА_6 в 1986 році районним архітектором Косівського району, не зазначена стежка загального користування. Також така не вказується в державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 848385 та серії № 848414. Таким чином, саме із дати видачі державного акту на право власності на земельну ділянку - 12 березня 2008 року, почав спливати термін позовної давності щодо визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право на спадщину, державної реєстрації речових прав на право приватної власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні стежкою загального користування. Позивачка пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Апелянт зазначає, що суду було подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки в судовому засіданні було з`ясовано, що позивачу в 2008 році було відомо про виготовлення технічної документації про відновлення меж земельної ділянки, погоджено та підписано технічну документацію і в цьому ж році було виконано будівництво нової суцільної огорожі шляхом облаштування фундаменту та встановлення металічних опор, з`єднаних між собою листами металопрофілю. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.
У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційних скарг є безпідставними, оскільки позивачці не було відомо про підписання її батьком в 2003 році акту встановлення та узгодження зовнішніх меж, із таким документом вона не була ознайомлена. Таким чином, позивачці не було відомо про приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки в 2003 році, а також про те, що до вказаної земельної ділянки було незаконно приєднано стежку/проїзд загального користування. 
Крім того, батько позивачки підписав акт встановлення та узгодження зовнішніх меж, який не містить схеми земельної ділянки ОСОБА_3 та її конфігурацію. Водночас, він не ознайомлювався з кадастровим планом вказаної земельної ділянки та його не підписував. Тому, він не знав та не міг знати, що до земельної ділянки ОСОБА_3 включено, стежку/проїзд загального користування. При цьому, підписуючи відповідний акт, узгоджував межу, яка пролягає між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_3 , і не зобов`язаний був перевіряти чи не порушуються відповідачем межі земельних ділянок інших землевласників, в т. ч. земельних ділянок загального користування, які перебувають у комунальні власності, а вирішення питань, що стосуються земельних відносин та прийняття рішень щодо відповідного комунального майна належить до виключної компетенції міської ради. Однак Косівська міська рада всупереч покладеним не неї функціям прийняла рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_3 разом із стежкою загального користування чим порушила законні інтереси та права членів територіальної громади та позивачки. Про факт допущення вказаних порушень, а ні позивачці, а ні її батькові в 2003 році відомо не було.
Також, доводи ОСОБА_4 про те, що позивачкою було пропущено термін позовної давності та їй було відомо про виготовлення ОСОБА_6 технічної документації про відновлення меж земельної ділянки, погоджено та підписано технічну документацію, а також в 2008 році було відомо про будівництво нової суцільної огорожі шляхом облаштування фундаменту та встановлення металічних опор, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що позивачці було відомо про виготовлення ОСОБА_6 технічної документації про відновлення меж земельної ділянки та про погодження і підписання нею такої документації. Одночасно, роботи по будівництву нової суцільної огорожі, внаслідок встановлення якої позивачку було позбавлено можливості користуватися стежкою загального користування, були проведені восени 2018 року, а про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали у власність земельні ділянки разом із стежкою/проїздом загального користування позивачка дізналася лише 23.11.2018 - після отримання акту постійної комісії Косівської міської ради.
При цьому, доводи ОСОБА_3 про те, що акт постійної комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища не відповідає вимогам чинного законодавства України є безпідставними, оскільки суд першої інстанції не мав будь-яких правових підстав не приймати до уваги обставини, що були зафіксовані актом вказаної комісії, а також будь-яких аргументованих заперечень з боку відповідачів щодо невизнання вказаних обставин під час судового розгляду висловлено не було.
Враховуючи масштаб, в якому виконаний Генеральний план (1:2000), не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що на такому не відображена стежка загального користування, оскільки, ширина такої стежки в натурі не перевищувала 1,5 м, тобто в 1 мм - 2 метри, а за таких обставин зобразити графічно на карті такого великого масштабу стежку шириною до 2 м фізично не можливо.
Окрім цього, згідно плану земельних ділянок ОСОБА_6 в описі меж земельної ділянки № НОМЕР_1 зазначено від «Б» до «В» стежка загального користування, в описі меж земельної ділянки № 2 зазначено, від «Е» до «Є» стежка загального користування та встановлено невідповідність опису меж у Витягах з Державного земельного кадастру на досліджувані земельні ділянки, з описом меж, що вказані у Державних актах на право приватної власності на землю та у технічній документації на досліджувані земельні ділянки.
Також, оскільки судовим експертом ОСОБА_11 була проведена саме земельно-технічна експертиза, що відноситься до компетенції цього судового експерта, то є необґрунтованими доводи відповідача про те, що експерт не в праві проводити таку експертизу. При цьому, ухвалою Косівського районного суду від 21.08.2019 в розпорядження судового експерта були надані всі без виключення матеріали справи.
Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокати Соботник В.Й. та ОСОБА_14 апеляційні скарги підтримали з наведених у них мотивів.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Савчук Р.Р. вимоги апеляційних скарг заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , пояснення  ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка проживає по АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України (т.1 а.с.14, 14 зворот).
Відповідно до копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136431791 від 04.09.2018 та № 111085363 від 19.01.2018 їй на праві власності належать дві земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 : площею 0,1 га, кадастровий номер: 262310100:01:002:0826, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,0433 га, кадастровий номер: 262310100:01:002:0827, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується (т. 1 а.с.21, 22).
З копії паспортів громадянина України вбачається, що батько позивачки ОСОБА_2 , 1944 року народження, проживає в АДРЕСА_4 , а мати ОСОБА_5 , 1941 року народження, - по АДРЕСА_5 (т. 1 а.с.16-19). 
Згідно копії довідки до акта огляду серія 12 ААБ МСЕК № 1622267 від 10.12.2018 ОСОБА_5 з 16.11.2018 є інвалідом І групи «Б» загального захворювання та потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с. 20).
Відповідно до копії акта про наділення присадибної ділянки з фондів Косівської міської ради народних депутатів від 27.02.1990, який затверджений на засіданні виконкому ради 28.03.1990, комісія по наділенню землі наділили ОСОБА_7 по АДРЕСА_5 присадибну ділянку в кількості 0,071 га землі, в т.ч. з садом 0,071 га. (т.1 а.с. 26, 27 зворот). У цьому акті позначено план присадибної ділянки, згідно якого ширина земельної ділянки від АДРЕСА_5 складає 4,5 м., в частині, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_15 – 11 м. Також у плані позначений заїзд шириною 3 м, що проходить між земельною ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .
Згідно копії акта про наділення присадибної ділянки з фондів Косівської міської ради народних депутатів від 03.11.1995, який затверджений на засіданні виконкому ради 03.11.1995, комісія по наділенню землі наділили ОСОБА_8 по АДРЕСА_5 присадибну ділянку в кількості 0,071 га землі, в т.ч. з садом 0,071 га. (т.1 а.с. 27). У цьому акті позначено план присадибної ділянки, який співпадає з планом присадибної ділянки згідно акта про наділення присадибної ділянки з фондів Косівської міської ради народних депутатів від 27.02.1990.
Рішенням XVI сесії ІV демократичного скликання Косівської міської ради від 20.11.2003 № 2.37-16 затверджено результати інвентаризації земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_6 площею 0,0406 га (т. 1 а.с. 29). 
26.07.2004 року на підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_3 видано державний акт серія ІФ № 058110 на право власності на земельну ділянку площею 0,0406 га., кадастровий номер: 2623610100:01:002:0103, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю за № 010430600826 (т. 1 а.с. 30).
Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.02.2019 року № НВ-2604472582019 вбачається, що щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2623610100:01:002:0103, площею 0,0406 га. не зареєстровано відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки (т. 1 а.с. 111-113).
Земельна ділянка, площею 0,0406 га., кадастровий номер: 2623610100:01:002:0103, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка належить ОСОБА_3 згідно державного акта серія ІФ № 058110 на право власності на земельну ділянку, є частиною присадибної ділянки площею 0,071 га, наділеної ОСОБА_8 та яку вона передала останньому та ОСОБА_2 у користування. Вказані обставини визнаються сторонами та зазначаються ними, зокрема, у апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, і у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до державного акта серія ІФ № 058110, кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 та Акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, його земельна ділянка від точки «В» до точки «Г» межує із земельною ділянкою ОСОБА_16 , а від точки «Г» до точки «Д» - із земельною ділянкою ОСОБА_6 . При цьому, ширина ділянки на межі із ділянкою ОСОБА_6 складає 12,49 м. (а.с. 31-32)
Рішенням Косівської міської ради народних депутатів від 24.12.1993 № 18 передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд – 0,10 га., для ведення особистого підсобного господарства площею 0,045 га. та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,056 га (т. 1 а.с. 35 зворот).
На підставі вказаного рішення Косівської міської ради ОСОБА_6 видано акт права приватної власності на землю, згідно якого у приватну власність останнього передається земельна ділянка загальною площею 0,201 га. по АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 34-35). 
Згідно плану земельних ділянок із додатками, зазначеному в акті права приватної власності на землю, земельні ділянки ОСОБА_6 № 1 та № НОМЕР_2 від точки «Б» до точки «В» та від точки «Е» до точки «Є» межують із стежкою загального користування, земельна ділянка № НОМЕР_1 від точки «В» до точки «Г» межує з  АДРЕСА_2 ), а земельна ділянка № НОМЕР_2 від точки «Д» до точки «Е» межує із земельною ділянкою ОСОБА_17 , яка на даний час належить ОСОБА_3 . При цьому, ширина земельної ділянки № НОМЕР_2 ОСОБА_6 на межі від точки «Д» до точки «Е» становила 11,50 м., а ширина земельної ділянки № 1 ОСОБА_6 на межі із АДРЕСА_2 ) від точки «В» до точки «Г» - 24,60 м. 
Рішенням XVII сесії V демократичного скликання Косівської міської ради від 27.09.2007 року № 1.73-17 затверджено ОСОБА_6 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки. Передано у власність ОСОБА_6 земельні ділянки загальною площею 0,1879 га, в тому числі за цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га., в тому числі по угіддях: під будівлями і двором 0,1000 га. АДРЕСА_8 ; для ведення особистого селянського господарства площею 0,0879 га., в тому числі по угіддях: багаторічні насадження – 0,0319 га., рілля – 0,0560 га. АДРЕСА_8 . Затверджено акти відновлення та узгодження зовнішніх меж земельних ділянок для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 36).
12.03.2008 року підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_6 видано державні акти серія ЯЕ № 848385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га в АДРЕСА_8 , кадастровий номер: № 2623610100:01:002:0404, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ЯЕ № 848414 на право власності на земельну ділянку площею 0,0319 га. в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2623610100:01:002:0405, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Державні акти зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю за №010830600110 та № 10830600113 відповідно (т.1 а.с. 37-38).
Відповідно до державного акта серія ЯЕ № 848385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. та технічної документації, земельна ділянка ОСОБА_6 , кадастровий номер: № 2623610100:01:002:0404, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, від точки «Б» до точки «В» межує із земельною ділянкою ОСОБА_16 , від точки «В» до точки «Г» - із земельною ділянкою ОСОБА_18 , а від точки «Г» до точки «Д» межує з АДРЕСА_2 . При цьому, ширина земельної ділянки ОСОБА_6 на межі із АДРЕСА_2 ) від точки «Г» до точки «Д» складає 25,46 м. 
Згідно державного акта серія ЯЕ № 848414 на право власності на земельну ділянку площею 0,0319 га. та технічної документації, земельна ділянка ОСОБА_6 , кадастровий номер: 2623610100:01:002:0405, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, від точки від точки «А» до точки «Б» межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , від точки «Б» до точки «В» - із земельною ділянкою ОСОБА_16 , від точки «В» до точки «Г» - із його ж земельною ділянкою кадастровий номер: № 2623610100:01:002:0404. При цьому, ширина земельної ділянки ОСОБА_6 на межі із із земельною ділянкою ОСОБА_3 від точки «А» до точки «Б» складає 12,57 м. (т. 1 а.с. 39-42)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2018 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 915, ОСОБА_4 є спадкоємцем земельної ділянки площею 0,1000 га в АДРЕСА_8 , кадастровий номер: № 2623610100:01:002:0404, яка належала ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №848385 від 12.03.2008 (т.1 а.с. 149-150).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2018 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 916, ОСОБА_4 є спадкоємцем земельної ділянки площею 0,0319 га., що в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: № 2623610100:01:002:0405, яка належала ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 848414 від 12.03.2008 (т.1 а.с. 145-146). 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості земельні ділянки з кадастровими номерами 2623610100:01:002:0404, площею 0,1000 га., та 2623610100:01:002:0405, площею 0,0319 га., належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , підстава виникнення: свідоцтва про право на спадщину за законом, серія номер № 915 та № 916, видані 17.07.2018 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В., що підтверджується копіями інформаційних довідок від 13.12.2018 № 149330097 та № 149327811 (т.1 а.с. 49-50, 147,151).
Із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.07.2018 року № НВ-2603801272018 та № НВ-2603801142018 вбачається, що щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 2623610100:01:002:0404, площею 0,1000 га., та 2623610100:01:002:0405, площею 0,0319 га., не зареєстровано відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки (т. 1 а.с. 43-48).
22.11.2018 членами постійної комісії з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища Косівської міської ради ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , при розгляді заяви позивачки та її батьків від 05.10.2018, а також заяви її батька від 15.11.2018 щодо усунення перешкод в користуванні дорогою та пішохідним переходом, проведено обстеженняза результатом якого зафіксовано, що станом на 22.11.2018 на межі між земельною ділянкою ОСОБА_3 площею 0,0406 га за кадастровим номером 2623610100:01:002:0103 (у кадастровому плані від точки «Г» до точки «Д») та земельною ділянкою ОСОБА_6 площею 0,0319 га за кадастровим номером 2623610100:01:002:0405 (у кадастровому плані від точки «А» до точки «Б») проведено ряд робіт, а саме демонтовано старі хвіртку та огорожу із металічної сітки, виконано будівництво нової суцільної огорожі шляхом облаштування фундаменту та встановлення металічних опор, з`єднаних між собою листами металопрофілю, в зв`язку із чим заблоковано будь-який прохід, про що складено акт, який затверджено міським головою 23.11.2018 (а.с.24-25).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 04/11/19 від 04.11.2019 року із долученими до нього фототаблицями (т.1 а.с.181-201) існує невідповідність опису меж у Витягах з Державного земельного кадастру на досліджувані земельні ділянки, з описом меж, що вказані у Державних актах на право приватної власності на землю та у технічній документації на досліджувані земельні ділянки.
Невідповідності у конфігурації ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , враховуючи, як існуючі на даний час правовстановлювальні документи та документацію із землеустрою, так і первинну документацію на ці земельні ділянки, зокрема: акт про право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_6 від 1993 року, акт про наділення земельної ділянки ОСОБА_7 від 1990 року та акт про наділення земельної ділянки ОСОБА_8 від 1995 року, немає, невідповідність у промірах складає: по земельній ділянці к/н № 2623610100:01:002:0404, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власник ОСОБА_4 по межі з АДРЕСА_2 ) - 0,86 м., по межі з земельною ділянкою ОСОБА_4 – 1,45 м.; по земельній ділянці к/н 2623610100:01:002:0405, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, по межі з земельною ділянкою ОСОБА_3 – 1,5 м., по межі з земельною ділянкою ОСОБА_4 – 1,45 м.; по земельній ділянці к/н № 2623610100:01:002:0103, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, по межі з земельною ділянкою ОСОБА_4 – 1,5 м.
Згідно результатів дослідження фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером 2623610100:01:002:0405, площею 0,0319 га, для ведення особистого селянського господарства, власник ОСОБА_4 та земельної ділянки з кадастровим номером 2623610100:01:002:0103, площею 0,0406 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник ОСОБА_3 , не відповідає площі, що зазначена у правовстановлювальних документах та документації із землеустрою. 
Згідно первинної документації існував прохід у вигляді стежки по досліджуваних земельних ділянках.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до п.7 Розділ X Перехідні положення ЗК України від 25 жовтня 2001 року №2768-III громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Згідно з п. «б» ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, серед іншого, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
Відповідно до п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту.
Згідно ст. 125 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
За встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при виготовленні технічної документації та видачі оспорюваних позивачкою Державних актів про право власності на земельні ділянки було збільшено розміри земельних ділянок відповідачів без підтверджуючих на те документів, зокрема, за відсутності відповідного рішення Косівської міської ради, оскільки при затвердженні Косівською міською радою розмірів земельних ділянок при їх відведенні, до цих земельних ділянок не було віднесено стежку загального користування та проїзд, визначивши такі як межу земельних ділянок, а на час видачі державних актів про право власності на земельні ділянки розмір земельних ділянок було збільшено за рахунок земель загального користування населених пунктів.
Наведене вказує на порушення вимог земельного законодавства, оскільки у приватну власність відповідачам передано землі загального користування населених пунктів, а саме стежку загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність і належать територіальній громаді міста.
Внаслідок такого порушення земельного законодавства відповідачами було порушено право позивачки, як члена територіальної громади та користувача земельною ділянкою, по якій проходить спірна стежка, на вільне та безперешкодне користування цією стежкою загального користування, тому остання вправі вимагати відновлення свого порушеного права шляхом оскарження рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та повернення до того становища, яке існувало до вказаного порушення.
При цьому, у зв`язку із встановленням металевої огорожі по межі земельних ділянок відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позивачка, чиї права було порушено оскаржуваними правовими актами індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, позбавлена можливості користування громадською стежкою, тому правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки до земельних ділянок відповідачів незаконно ввійшла частина стежки загального користування, вимоги позивачки щодо визнання недійсними і скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та усунення перешкод в користуванні стежкою загального користування є обґрунтованими.
Вимоги ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказують, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться зокрема на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Отже, обґрунтованими є вимоги позивачки щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, видане на ім`я ОСОБА_4 , а також державної реєстрації речових прав про право приватної власності на земельні ділянки, як такі, що є похідними вимогами. 
Доводи апеляційних скарг про те, що позивачка знала про приватизацію відповідачами спірної земельної ділянки з часу підписання її батьком ОСОБА_2 акту встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки та у 2008 році їй було відомо про виготовлення технічної документації про відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_6 не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Із акту встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_3 , який не містить схеми земельної ділянки та її конфігурацію, вбачається що батько позивачки ОСОБА_2 узгоджував межу від точки «А» до точки «Б», тобто межу суміжних землекористувачів, та не повинен був погоджувати межі земельної ділянки відповідача, які не є спільними з його земельною ділянкою, зокрема і щодо межі від точки «В» до точки «Г». Тому ОСОБА_2 не знав та не міг знати, що до приватизованої ОСОБА_3 земельної ділянки увійшли землі загального користування, зокрема, спірна стежка.
Також при виготовленні технічної документації на земельні ділянки ОСОБА_6 ні позивачка, ні ОСОБА_2 не узгоджували межі земельних ділянок, оскільки не були суміжними землекористувача таких.
При цьому, позивачка довідалася про прийняття оскаржуваних рішень ради та передачу у приватну власність відповідачам землі загального користування населених пунктів при розгляді комісією Косівської міської ради її звернення, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк позовної давності підлягає поновленню, як пропущений з поважних причин.
Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що в актах про наділення земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 немає жодної інформації про існування стежки загального користування є безпідставними, оскільки спростовуються змістом вказаних документів, з яких вбачається наявність дороги загального користування. 
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що експерту не було надано наявне в матеріалах справи викопіювання з генплану м. Косова стосовно земельної ділянки та такий не має права на вид такої експертної діяльності, тому висновок судового експерта є незаконним і необґрунтованим. Судом призначено проведення земельно-технічної експертизи експерту Худаку М.Я., який у висновку зазначив, що крім інших має кваліфікацію зі спеціальності 10.7 «Розподіл земель та визначення порядку користування земельними ділянками». Ухвала про призначення такої експертизи ОСОБА_3  чи іншими учасниками справи не оскаржувалася і для проведення експертизи судом надавалися в розпорядження експерта всі матеріали справи.
Крім того, доводи апелянта ОСОБА_3 про відсутність в генеральному плані міста Косова стежки загального користування на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці жодним чином не заперечують встановлені судом обставини щодо зміни меж землекористування при виготовленні проектної документації та видачі йому державного акту. При цьому, із викопіювання з опорного плану м. Косів (станом на 1987 рік) вбачається наявність дороги загального користування – заїзду з  АДРЕСА_6 , що межує з такою земельною ділянкою (т.1 а.с. 110), а документи, на які посилається апелянт, в тому числі і на схему забудови земельної ділянки, що затверджена 18.10.2013 районним архітектором  ОСОБА_12 , сформовано у 2013 році, тобто значно пізніше, ніж здійснювалося виготовлення технічної документації на земельну ділянку землекористувача. Такі документи не досліджувалася судом першої інстанції та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки позивач не надав докази неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 червня 2020 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
       В.А. Девляшевський