Номер провадження: 22-ц/813/6037/20 
Номер справи місцевого суду: 522/21276/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом Громадської організації « Товариство « ВОСТОК» до Прокуратури Одеської області, третя особа: Управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди завданої органом державної влади
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року, Громадська організація «Товариство «Восток» (далі – ГО «Товариство «Восток») звернулася до суду із позовом до Прокуратури Одеської області, третя особа: Управління державної казначейської служби України в Одеській області, у якому просила суд стягнути з Управління державної казначейської служби України в Одеській області з рахунку Прокуратури Одеської області кошти в сумі 500 000 грн. на користь ГО «Товариство «Восток», в якості компенсації за завдану шкоду.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року провадження у справі за позовом Громадської організації «Товариство «ВОСТОК» до Прокуратури Одеської області, третя особа: Управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди завданої органом державної влади,- закрито.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ГО «Товариство «Восток» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу, Перший заступник прокурора області , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» відхилити, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року залишити без змін (а.с. 101-103). 
До суду апеляційної інстанції з`явився прокурор Білгород – Дністровської місцевої прокуратури Одеської області – Нерубащенко А.В., інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади громадській організації, отже вказаний спір підвідомчий господарському суду. При цьому районний суд виходив із аналогічних, на думку суду, висновків у подібних правовідносинах, а саме висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.03.2018 року (справа № 461/1930/16-ц) та у висновку Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року (справа №454/1668/17).
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Так, система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.   
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно із ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Згідно 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не поєднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під ст. 1 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже майнові відносини (у розумінні ст. 4 ГПК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що є органами державної влади, регулюються Господарським та Господарсько процесуальним кодексами України.
Такі висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.03.2018 року по справі № 461/1930/16-ц та Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №454/1668/17.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, щопредметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади громадській організації, отже вказаний спір підвідомчий господарському суду.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши, що спір між сторонами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, обґрунтовано закрив провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що дана справа має бути розглянута саме в порядку цивільного судочинства.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство «Восток» – залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом Громадської організації « Товариство « ВОСТОК» до Прокуратури Одеської області, третя особа: Управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди завданої органом державної влади – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29.09.2020 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк         

        
С.М. Сегеда