Постанова 
іменем України
 
7 липня 2020 року
м. Київ
справа № 711/5248/18
провадження № 51-879 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого –                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  12018251010002609, № 12018251010003926 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – вироком Придніпровського районного суду м.  Черкаси від 27 червня 2018 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі – КК),
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 358 КК;
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , раніше відповідно до ст. 89 КК не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням упродовж однорічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
Згідно з вироком  ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за обставин,встановлених судом та наведених у вироку, разом з ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою 10 квітня 2018 року близько 8 години 40 хвилин, взявши із собою сумку на колесах (візок) та поліетиленовий мішок, шляхом вільного доступу потрапили на територію об`єкту «Залізнична колія Рафінадного заводу 4,31», що знаходиться по вул. Добровольського, 1 у м. Черкаси, звідки таємно, з корисливих мотивів викрали залізничні підкладки в кількості 19 штук типу Д-50, які належали ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі – ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ») та знаходились біля стрілочного переводу № 13 залізничної колії №  6 з призначенням для планових ремонтних робіт вказаної колії. Після чого викрадені підкладки вартістю 1546,71  грн вони сховали в поліетиленовий мішок та поклали на візок, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були викриті працівником ПП «Ремус – Декор», у зв`язку з чим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не отримали реальної можливості скористатись чи розпорядитись вищезазначеним майном, зокрема, здати вказані підкладки у пункт прийому металобрухту, що знаходиться по вул.  Чехова, 2 у м.  Черкаси. 
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди дали неправильну правову оцінку обставинам даного кримінального провадження. При цьому вказує, що суд першої інстанції визнав винуватим та кваліфікував вчинений ним злочин за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, а апеляційний суд формально розглянув його апеляційну скаргу та не перевірив порушення вимог ст. ст. 22, 94, 370, 374 КПК судом першої інстанції. Крім того, посилається на відсутність корисливого мотиву, що, на його думку, виключає склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 185 КК. Також зазначає, що в матеріалах кримінального провадження немає даних про добровільну згоду власника земельної ділянки по АДРЕСА_3 на проведення її огляду та ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, а тому просить протокол огляду місця події визнати недопустимим доказом. Окрім того, вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутній будь-який протокол огляду речей або вилучення металевих залізничних підкладок, де б зазначалася їх кількість та детальний опис. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просила її залишити без задоволення, а судові рішення – без зміни.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК.
Так, суд у вироку послався на показання представника потерпілого – ОСОБА_8 про те, що крадіжка металевих підкладок була здійснена в промисловій зоні на станції «Залізнична колія Рафінадного заводу 4,31» (м.  Черкаси, вул. Добровольського, 1), вказана територія огороджена та охороняється, а тому вільні проходи до неї відсутні; показання свідка ОСОБА_9 , який є працівником ПП «Ремус – Декор», про те, що він 10 квітня 2018 року поблизу прохідної на території колишнього цукрового заводу за адресою: м. Черкаси, вул.  Добровольського, 1, вияв двох осіб із візком, в якому знаходились металеві пластини.
Наведені показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з даними, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 8 червня 2018 року за фотознімками, згідно з якими свідок ОСОБА_10 впізнав на фотознімках ОСОБА_11 та ОСОБА_7 як осіб, які ним були викриті під час крадіжки металевих підкладок; висновку експерта № 8/582 від 15 червня 2018 року, згідно з яким утилізаційна вартість 19 залізничних підкладок типу Д-50 станом на 10 квітня 2018 року складає 1546,71 грн; протоколу огляду місця події від 10 квітня 2018 року з фототаблицями до нього, згідно з яким у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виявлено та вилучено металеві підкладки; довідці Черкаської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» про те, що підкладки типу Д-50 в кількості 19 штук призначались для планових ремонтних робіт вказаної колії та є технічно справними і придатними для подальшої експлуатації. 
Отже, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд у відповідності до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
А тому, виходячи з наведеного, доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції кваліфікував його дії за ознакою «вчинення злочину повторно» є безпідставними. 
Крім того, у вироку суду першої інстанції констатовано, що саме дії ОСОБА_7 , а не ОСОБА_6 , були кваліфіковані як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Доводи ж засудженого ОСОБА_6 про відсутність у нього корисливого мотиву, як складової ознаки суб`єктивної сторони складу вказаного злочину, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачені завчасно підготувались до вчинення злочину, взяли з собою сумку на колесах (візок) та поліетиленовий мішок, з території об`єкту «Залізнична колія Рафінованого заводу 4,31» таємно, умисно з корисливих мотивів намагались викрасти залізничні підкладки, які в подальшому мали на меті здати на металобрухт, однак свій умисел до кінця не довели, оскільки були викриті працівником ПП «Ремус – Декор».
А тому сам факт готування до вчинення цього злочину та намагання в подальшому здати викрадені металеві підкладки на металобрухт з метою отримати кошти, свідчить про спільні, узгоджені дії між обвинуваченими та наявність у них корисливого мотиву, спрямованого на особисте збагачення.
При цьому обвинувачений ОСОБА_11 усвідомлював протиправність своїх дій, зокрема й щодо готування до вчинення злочину. Як він сам пояснював у суді першої інстанції, візок, за допомогою якого вивозились металеві підкладки, він заздалегідь позичив у свого знайомого та розумів, що територія, на яку вони потрапили і з якої вивозили металеві підкладки, огороджена та охороняється. 
Також є безпідставними і посилання засудженого про необхідність отримання ухвали слідчого судді для проведення такої слідчої дії, як огляд місця події, та про недопустимість як доказу даних протоколу за результатами її проведення.
Вимога закону про обов`язкове отримання вмотивованої ухвали слідчого судді для проведення огляду (ч. 2 ст. 237 КПК) встановлена лише щодо випадків, коли необхідно здійснити огляд житла чи іншого володіння особи, що в даному кримінальному провадженні не мало місця. Зокрема, огляд місця події проводився на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Черкаси, вул.  Чехова, 2, навпроти ТОВ «ВП Вторметал», доступ до якої не є обмеженим, і будь-яких даних щодо перебування цієї ділянки у володінні певних осіб у матеріалах справи не міститься.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення вказаної слідчої дії. 
Також не заслуговують на увагу й доводи засудженого про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній будь-який протокол огляду речей або вилучення металевих залізничних підкладок, де б зазначалася їх кількість та детальний опис.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, факт виявлення та вилучення металевих підкладок у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтверджується протоколом огляду місця події від 10 квітня 2018 року з фототаблицями до нього.
Зокрема, в протоколі огляді місця події зазначено, що металеві підкладки в кількості 19 штук у присутності понятих, за добровільною згодою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , були у них вилучені та упаковані, а в подальшому були передані представнику ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» – ОСОБА_8 для зберігання. При цьому вказаний протокол підписаний учасниками слідчої дії та не містить зауважень щодо порядку її проведення.
З огляду на зазначене, безпідставними є й доводи засудженого щодо неправомірності вилучення у нього металевих підкладок без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.
Що ж стосується тверджень засудженого про порушення апеляційним судом правил ст. 404 КПК, то вони також є необґрунтованими.
Згідно з приписами ч 3 ст. 404 КПК, повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. У даній справі такої умови апеляційний суд не встановив. А саме лише непогодження з висновками суду не є підставою для повторного дослідження доказів під час апеляційного розгляду. 
Як установлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний розгляд з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 370, 404, 405 КПК. При цьому апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 419 КПК перевірив всі доводи апеляційної скарги обвинуваченогоОСОБА_6 , надавши вичерпні відповіді, а також зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався. 
Отже, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК є правильною, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
А тому касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
у х в а л и в:
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3