ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/788/19
адміністративне провадження № К/9901/30390/19, № К/9901/30751/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,  

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 280/788/19  
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізького окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційними скаргами Запорізького окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (головуючий суддя: Лозицька І.О.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від   07 жовтня 2019 року (колегія суддів: головуючий суддя: Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Малиш Н.І.),  

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, в якому просив:
1.1.          визнати протиправними дії Запорізького окружного адміністративного суду в частині визначення розміру його надбавки за вислугу років у період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;
1.2.          зобов`язати Запорізький окружний адміністративний суд перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року надбавку за вислугу років у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, доплати за науковий ступінь, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
1.3.          зобов`язати Запорізький окружний адміністративний суд перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно, з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
1.4.          зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Запорізькому окружному адміністративному суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, доплати за науковий ступінь, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу з урахуванням компенсації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року. 
1.5.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 20 травня 2008 року по 29 вересня 2016 року він працював суддею Запорізького окружного адміністративного суду. Проте, при звільненні його з посади судді йому протиправно не була виплачена заробітна плата в повному обсязі, відповідно до вимог Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. На думку позивача, цьому слугувала та обставина, що Запорізький окружний адміністративний суд визначав йому надбавку за вислугу років у спірний період тільки від посадового окладу з надбавкою за кваліфікаційний клас, без врахування премій, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших надбавок, а не у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, як це вимагалося положеннями чинного у спірний період Закону України «Про статус суддів». 
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року позов задоволено повністю.
2.1.          Задовольняючи позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в спірних правовідносинах порушено право позивача на отримання заробітної плати в розмірі, встановленому чинним законодавством України.
ІІІ. Касаційне оскарження
2.          Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідачі звернулися із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просять скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цього позову повністю.
2.1.          В обґрунтування касаційних скарг вказують, що суди безпідставно ухвалили судові рішення без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи. Зазначають, що протягом спірного періоду діяли норми законодавства, які передбачали нарахування і виплату надбавки з посадового окладу. З посиланням на норми Бюджетного кодексу України наголошують, що витрачання бюджетних коштів на цілі, які не відповідають бюджетним асигнуванням, вважається їх нецільовим використанням. Вважають, що суди неправильно тлумачать Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки всупереч статті 3 цього Закону позивачем заявлено вимоги про нарахування компенсації щодо оспореної заробітної плати, а не нарахованої. Крім того, звертає увагу на приписи бюджетного законодавства щодо того, що зобов`язання, взяті за коштами Державного бюджету України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями, а витрати державного бюджету на покриття таких зобов`язань не можуть здійснюватися.
2.2.          Також Запорізький окружний адміністративний суд подав пояснення на касаційну скаргу Державної судової адміністрації України, за змістом якого підтримав викладені в скарзі доводи.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
3.          У період з 20 травня 2008 року по 29 вересня 2016 року позивач працював суддею Запорізького окружного адміністративного суду.
4.          Наказом Запорізького окружного адміністративного суду від 20 травня 2008 року № 28-к позивача зараховано до штату суду та встановлено надбавку за вислугу років, у розмірі 30 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ в редакції, чинній станом на момент встановлення надбавки.
5.          Відповідно до змісту листа Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року № 06-50/2637/19, у період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, позивачу виплачувались такі складові заробітної плати: посадовий оклад, доплата за кваліфікаційний клас, доплата за вислугу років, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук з квітня 2009 року по грудень 2011 року, надбавка за виконання особливо важливої роботи за період з січня 2009 року по грудень 2011 року, премії місячні, премії до державних, професійних свят та ювілейних дат, відрядження, щорічна відпустка, лікарняний за рахунок підприємства, індексація, матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
6.          Водночас позивач вважає, що у період з 22 травня 2008 року по 01 січня 2012 року йому виплачувалась заробітна плата у неповному обсязі. Так, відповідно до наданих судом розрахунків його заробітної плати, нарахована йому заробітна плата становила: посадовий оклад - 2998,00 грн, кваліфікаційний клас - 325,00 грн, надбавка за вислугу років, відповідно до Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ 30% - 993,90 грн.
7.          Проте, після прийняття Рішення Конституційним Судом України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 в період з 22.05.2008 року по 01 січня 2012 року, коли втратила чинність редакція статті 44 Закону № 2862-ХІІ, надбавка за вислугу років позивачу повинна була, на його думку, розраховуватись відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, а не тільки від посадового окладу з надбавкою за кваліфікаційний клас.
8.          Тому, не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідачів щодо визначення розміру надбавки за вислугу років, у період з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та не проведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права на отримання належного йому у період з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року, включно розміру заробітної плати.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
9.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
10.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
11.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
12.          Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суддів (частина перша статті 126 Конституції України).
13.          Згідно з частиною першою статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.
14.          Відповідно до частин першої, четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), заробітна плата суддів складається  з  посадового  окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу  років та  інших  надбавок.
15.          Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад  5  років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
16.          Статтею 113 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
17.          Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» обмеження або інші правила щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям не встановлено.
18.          Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007               № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) внесено зміни до абзацу другого частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ, а саме: слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».
19.          З 01.01.2008 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
20.          Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19 (набрала чинності з 01.03.2008) внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005            № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова № 865).
21.          Постанову № 865, що діяла до 01.01.2012, доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
22.          Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 справа               № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону № 107-VI, яким внесено зміни до статті 44 Закону № 2862-ХІІ.
23.          Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-ІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
24.          Статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, отже на неї покладено обов`язок по здійсненню заходів щодо матеріального забезпечення суддів відповідно до законодавства. 
25.          Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), індексація грошових доходів населення -встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
26.          Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
27.          Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
28.          Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
29.          Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
30.          Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
31.          У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
32.          Згідно зі статтями 2, 3, 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
33.          Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
34.          Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
35.          Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
36.          Відповідно до статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
37.          Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
38.          Пунктами 1-1, 2, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
39.          Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
40.          У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
41.          Відповідно до пунктів 2, 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої   працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.
42.          Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
43.          Згідно з пунктами 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.
44.          Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.
45.          Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 року № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 року № 50), Державна судова адміністрація України (ДСА України) є органом у системі судової влади, діяльність якого підзвітна з`їзду суддів України, а в період між з`їздами суддів - Раді суддів України в межах, визначених законом.
46.          ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів, представляє суди у відносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування в межах повноважень, установлених законом.
47.          Організаційне забезпечення становлять заходи матеріально-технічного, кадрового, інформаційного, організаційно-технічного характеру, ведення судової статистики, діловодства та архіву суду.
48.          Територіальними органами ДСА України є територіальні управління ДСА України, які утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
49.          ДСА України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з`їзду суддів України та Ради суддів України, цим Положенням.
50.          Основними завданнями ДСА України є:
- організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, визначених законом;
- забезпечення належних умов діяльності судів загальної юрисдикції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом;
- участь в утворенні та ліквідації судів загальної юрисдикції в межах повноважень, визначених законом.
ДСА України відповідно до покладених на неї завдань:
1) представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених законом;
2) забезпечує належні умови діяльності судів загальної юрисдикції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом;
3) вивчає практику організації діяльності судів, розробляє і вносить у встановленому порядку пропозиції щодо її вдосконалення;
4) вивчає кадрові питання апарату судів, прогнозує потребу у спеціалістах, здійснює замовлення на підготовку відповідних спеціалістів;
5) забезпечує необхідні умови для підвищення кваліфікації працівників апарату судів, створює систему підвищення кваліфікації;
6) організовує роботу з ведення судової статистики, діловодства та архіву; контролює стан діловодства в судах загальної юрисдикції;
7) готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів;
8) організовує комп`ютеризацію судів для здійснення судочинства, діловодства, інформаційно-нормативного забезпечення судової діяльності та забезпечення функціонування автоматизованої системи документообігу в судах; забезпечує суди необхідними технічними засобами фіксування судового процесу в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на фінансове забезпечення відповідних судів;
9) забезпечує впровадження електронного суду; здійснює заходи щодо організації обміну електронними документами між судами та іншими державними органами та установами;
10) забезпечує функціонування автоматизованої системи визначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
11) забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень та Реєстру електронних адрес органів державної влади, їх посадових та службових осіб, забезпечує функціонування системи відеоконференц-зв`язку для участі осіб у засіданні суду в режимі відеоконференції;
12) взаємодіє з відповідними органами та установами, у тому числі інших держав, з метою вдосконалення організаційного забезпечення діяльності судів;
13) розробляє та затверджує за погодженням із Радою суддів України Типове положення про апарат суду;
14) організовує діяльність служби судових розпорядників;
15) затверджує положення про бібліотеку суду;
16) здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, ДСА України та її територіальних управлінь;
17) погоджує Положення про автоматизовану систему документообігу в судах загальної юрисдикції, Положення про порядок доступу суду до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
18) надає Президентові України пропозиції про утворення, у тому числі шляхом реорганізації, та ліквідацію судів загальної юрисдикції;
19) у разі настання надзвичайних обставин надає Президентові України пропозиції про зміну місцезнаходження суду;
20) визначає кількість суддів у суді загальної юрисдикції за погодженням з Радою суддів України з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, передбачених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів;
21) затверджує за погодженням із головою апеляційного суду структуру і штатну чисельність (штатний розпис) апарату апеляційного суду в межах видатків на утримання відповідного суду;
22) забезпечує ведення офіційного веб-порталу судової влади;
23) здійснює в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, організаційне забезпечення роботи працівників апарату судів та ДСА України;
24) здійснює в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, організаційне забезпечення та контроль за діяльністю територіальних управлінь ДСА України;
25) засновує в установленому порядку засоби масової інформації;
26) здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління ДСА України;
27) здійснює заходи щодо організаційного забезпечення будівництва, ремонту будинків і приміщень судів та їх технічне оснащення;
28) організовує планово-фінансову роботу, ведення бухгалтерського обліку в судах, територіальних управліннях ДСА України;
29) утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління ДСА України, затверджує їх статути (положення), здійснює контроль за їх дотриманням;
30) здійснює внутрішній контроль за використанням бюджетних коштів і матеріальних ресурсів у судах, територіальних управліннях, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери управління ДСА України, аналізує ефективність використання бюджетних коштів їх розпорядниками нижчого рівня та одержувачами на основі поданих ними звітів в установленому законодавством порядку;
31) здійснює в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, організаційне забезпечення медичного обслуговування та санаторно-курортного лікування суддів, у тому числі суддів у відставці, працівників апарату судів;
32) здійснює організаційне забезпечення роботи з`їзду суддів України, спільних зборів суддів місцевих загальних судів, діяльності Ради суддів України в межах та відповідно до вимог, визначених законом;
33) здійснює видатки на проведення заходів із поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах затверджених планових показників, передбачених на забезпечення діяльності судів;
34) забезпечує суди та суддів символами судової влади (Державний Прапор України, зображення Державного Герба України), мантіями та суддівськими нагрудними знаками;
35) затверджує зразки бланків і печаток судів, а також забезпечує виготовлення посвідчень судді, голови суду та його заступника, судді у відставці, народного засідателя, присяжного;
36) забезпечує у межах повноважень, визначених законом, незалежність, недоторканність та безпеку суддів у взаємодії з органами суддівського самоврядування, судами, правоохоронними органами;
36-1) розробляє та затверджує за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України положення про відомчу воєнізовану охорону та здійснює контроль за діяльністю її підрозділів;
37) забезпечує в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, реалізацію державної політики у сфері охорони державної таємниці в ДСА України; забезпечує здійснення заходів з мобілізаційної підготовки;
38) розглядає звернення громадян з питань, що належать до повноважень ДСА України, вживає заходів щодо усунення причин та умов, які породжують такі звернення;
39) забезпечує в межах повноважень, визначених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контролю за їх здійсненням в ДСА України, територіальних управліннях ДСА України, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери її управління;
40) проводить конференції та семінари з питань, що належать до повноважень ДСА України;
41) здійснює в межах повноважень ДСА України співробітництво з міжнародними організаціями, з органами судової влади інших держав щодо вивчення досвіду роботи з організації їх діяльності та готує пропозиції щодо впровадження такого досвіду в Україні;
42) здійснює інші повноваження, визначені законом. 
VI. Позиція Верховного Суду
51.          Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
52.          Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
53.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.
54.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірним в цих правовідносинах є питання правильності визначення позивачу розміру надбавки за вислугу років в період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року, а саме: у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а не у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку, та, як наслідок, наявності правових підстав для здійснення перерахунку інших виплат, розрахунковою величиною у яких застосовується, в тому числі, така надбавка за вислугу років.
55.          При цьому суди встановили, що складовими заробітної плати ОСОБА_1 в спірному періоді були: посадовий оклад, доплата за кваліфікаційний клас, відсоткова надбавка за вислугу років, премії, надбавка за виконання особливо важливої роботи (з січня 2009 року), доплата за науковий ступінь (з квітня 2009 року). 
56.          Щодо вирішення судами питання щодо обґрунтованості вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, доплати за науковий ступінь, додаткового посадового окладу до щорічної відпуски, матеріальної допомоги на вирішення соціальне-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Верховний Суд зазначає таке.
57.          Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV, допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.
58.          Частиною п`ятою статті 44 Закону № 2862 встановлено, що суддям надається   щорічна відпустка тривалістю 30 робочих днів з наданням додаткового посадового окладу.
59.          Відповідно до пп. 2 п. 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, у разі надання судді відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону   України   «Про статус суддів», а також надається матеріальна допомога для   вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.
60.          Пунктами 2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.
61.          Отже, сума заробітної плати за період відпустки судді залежить від виплат, які нараховуються судді за 12 календарних місяців роботи.
62.          За цих обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказані виплати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань залежать від розміру заробітної плати судді.
63.          Суди попередніх інстанцій встановили, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у спірному періоді виплачені позивачу при наданні щорічної основної відпустки відповідно до пп. 2 п. 2-1 Постанови про оплату праці суддів № 865 від 03.09.2005 року.
64.          Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили про те, що у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі цих складових.
65.          Таке правозастосування відповідає тлумаченню, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
66.          Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
67.          Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
68.          Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
69.          За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
70.          Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
71.          Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
72.          Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
73.          У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
74.          За приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
75.          Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
76.          Відповідно до статей 3, 7 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
77.          Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
78.          Статтями 33 та 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
79.          Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
80.          Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), за змістом пункту 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
81.          Пунктом 1-1 Порядку № 1078 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
82.          Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
83.          Пунктами 2 та 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, унормовано, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої    працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.
84.          Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
85.          У   рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
86.          Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
87.          Статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
88.          Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм   виплати компенсацій.
89.          У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
90.          Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
91.          При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
92.          Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
93.          Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
94.          Відтак, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог в частині нарахування та виплати  на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року включно індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
95.          У зв`язку з цим Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги Запорізького окружного адміністративного суду про те, що при обчисленні допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань використовується одна величина - середня заробітна плата, порядок обчислення якої компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати не враховується при обчисленні середньої заробітної плати, тому компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати не включається до допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирушення соціально-побутових питань. Також вказані твердження спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 816/301/16.
96.          Щодо вимог позивача про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Запорізького окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років, встановленого частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, доплати за науковий ступень, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди з 22.05.2008 року по 31.12.2011 року, Верховний Суд зазначає таке.
97.          Виходячи з положень частини першої статті 151 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за якою Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, а також враховуючи правила статті 2 Бюджетного кодексу України, пунктів 1, 2, 3, 4 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 року № 12 (в редакції рішення Ради суддів України від 04.06.2010 року № 50), Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи. За цих обставин наявні правові підстави для зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Запорізького окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу зазначених вище сум.
98.          Отже, Верховний Суд констатує правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення цього позову.
99.          За цих обставин доводи касаційної скарги Запорізького окружного адміністративного суду про безпідставний розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а не в загальному порядку як справи, що не належить до справ незначної складності, враховуються Судом, однак в розумінні положень частини 2 статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вказана обставина не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.  
100.          Не значення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення, відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства  України, інформації про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційного коду юридичної особи в ЄДР, реєстраційного номеру облікової картки платника податків - фізичної особи, не призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому також не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
101.          Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судами при ухваленні оскаржуваних судових рішень, які б свідчили про те, що такі рішення є незаконними. 
102.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій, а також оскаржувані рішення в цій справі є законними, обґрунтованими, підстави для скасування чи зміни цих судових рішень відсутні, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
103.          Водночас, доводи та аргументи касаційних скарг Верховний Суд вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів і свідчать про незгоду скаржників із правовою оцінкою, наданою судами щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.
104.          У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
105.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
106.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
107.          Таким чином, зважаючи на приписи статей 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Запорізького окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від   07 жовтня 2019 року залишити без задоволення.
2.          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від   07 жовтня 2019 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                            М.В. Білак 

                                                                                          Ж.М. Мельник-Томенко