ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 р.	Справа № 520/3658/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Котеньов О.Г., м. Харків) від 19.05.2020 року по справі № 520/3658/2020
за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод"
до Головного управління ДПС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод", звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0093375604 від 17.12.2019.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у спірних правовідносинах відповідач мав право проводити камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України (дбалі – ПК України), а саме не пізніше закінчення 1095 дня, з граничного строку подання декларацій позивачем за липень 2014 року, вересень грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року, січень - вересень 2016 року, та з граничного строку сплати грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом по податковому повідомленню-рішенню (форма “Ш”) від 26.06.2015 №0003101510. Оскільки граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 ПК України, то відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім граничним строком подання податкової декларації та/або з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області  № 0093375604 від 17.12.2019.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь позивача судовий збір у сумі 2102 грн 00 коп.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафу на підставі ст. 126 ПК України є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, тобто штраф нараховується платнику податків при сплаті податкового боргу на сплачену суму і враховуючи період фактичного існування податкового боргу.  Таким чином, строк давності в 1095 днів обліковується не з моменту спливу останнього дня граничного строку сплати податкового зобов`язання, а з моменту, коли борг сплачено.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що  співробітниками податкового органу проведено камеральну перевірку ПАТ "Харківський експериментальний ремонтно-механічний завод" з питань дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість по деклараціям за липень 2014 року, вересень - грудень 2014 року, січень грудень 2015 року, січень - вересень 2016 року та по податковому повідомленню-рішенню (форма “Ш”) від 23.06.2015 №0003101510, за результатами якої складено акт №931/20-40-56-04-06/05404268 від 25.11.2019.
Під час перевірки встановлено порушення позивачем п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 ПК України, а саме несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковим деклараціям з ПДВ за липень 2014 року, вересень - грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року, січень - вересень 2016 року, по податковому повідомленню-рішенню (форма “III”) від 26.06.2015 № 0003101510.
На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення № 009337504 від 17.12.2019 року, яким до позивача застосовано  штраф в загальному розмірі 56205,83 грн. відповідно до ст.126 ПК України.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  враховуючи граничні строки подання податкових декларацій за липень 2014 року, вересень-грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року, січень - вересень 2016 року та строки сплати узгоджених податкових зобов`язань за такими деклараціями, а також граничні строки сплати грошових зобов`язань по податковому повідомленню - рішенню від 23.06.2015 №0003101510 та дату проведення камеральної перевірки, нарахування штрафу за несвоєчасну сплати грошових зобов`язань з ПДВ по деклараціям та по податковому повідомленню-рішенню здійснено відповідачем поза межами граничного строку, визначеного ст.102 ПК України.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно п.п. 14.1.156. п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).
Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
          Пункт 126.1 статті 126 ПК України передбачає, що якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
          Тобто, на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визначається сумою податкового боргу платника податків. 
За несплату або несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу на умовах, визначених податковим законодавством.
Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.
Згідно п. 114.1 ст. 114 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Таким чином, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, тобто штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів.
При цьому, перебіг строку в 1095 днів, визначеного статтею 102 ПК України, починається з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.07.2019 року по справі № 820/11541/13-а, яка в силу вимог ч.5  ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування штрафу на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за несвоєчасну сплати грошових зобов`язань з ПДВ по деклараціям та по податковому повідомленню-рішенню здійснено відповідачем поза межами граничного строку, визначеного ст.102 ПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності нарахування позивачу штрафних санкцій на підставі того, що строк визначення зобов`язань повинен починатися саме з дня сплати грошового зобов`язання колегія суддів вважає помилковими, оскільки положенням статті 102 ПК України чітко визначено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року по справі № 520/3658/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  14.09.2020 року