Постанова
Іменем України
 
15 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 617/1194/16-ц
провадження № 61-7142св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М., 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 04 січня 2019 року у складі судді Глоби М. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Тичкової О. Ю., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - виконавчий комітет Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області,
заявник -  ОСОБА_1 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої зазначила, що рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня                    2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, визнано за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на                         Ѕ частину житлового будинку А-1 з верандою, гаражу літ. «Г», навісу літ. «Н», сараю літ. «В», літньої кухні літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого                   2017 року визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності за кожним на 1/6 частину житлового будинку А-1 та надвірних будівель: гаражу «Г», навісу «Н», сараю «В» та літньої кухні «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого                        2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом на гараж «Г», навіс «Н», сарай «В», літню кухню «Б» за вищевказаною адресою скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Посилаючись на те, що вищевказаним судовим рішенням встановлено, що надвірні будівлі літ. «Г», навіс літ. «Н», сарай літ. «В», літня кухня літ. «Б» фактично розташовані на земельній ділянці № 143-г, яка належить їй, а не                           АДРЕСА_1 і зазначені обставини є істотними та такими, що не були та не могли бути відомі на час розгляду справи, ОСОБА_1 просила переглянути рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на гараж літ. «Г», навіс літ. «Н», сарай літ. «В», літню кухню літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , рішення скасувати, у задоволенні позову  ОСОБА_2 в цій частині відмовити.
Короткий зміст ухвалисуду першої інстанції
Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 04 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 не є учасником цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до виконкому Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому не наділена правом подавати заяву про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами. Посилання заявника на ту обставину, що вона набула права учасника справи, оскільки за її апеляційною скаргою переглядалось рішення суду від 31 серпня 2016 року, суд вважає безпідставним, оскільки як зазначено в ухвалі судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року - права                     ОСОБА_1 ухваленим рішенням не порушуються.Окрім цього, враховуючи відсутність підстав для подання ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку для подання зазначеної заяви правового значення не має, а тому судом по суті не вирішується.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що правом звернутися до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами наділені лише учасники справи. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони (позивач та відповідач), треті особи. Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року, про перегляд якого за нововиявленими обставинами просила ОСОБА_1 , ухвалено у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області. ОСОБА_1 учасником вказаної цивільної справи не була. Доводи апеляційної скарги про те, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи, висновків суду не спростовують, оскільки вказаною нормою визначено процесуальний статус особи на стадії апеляційного провадження, натомість у пункті 1 частини першої статті 424 ЦПК України зазначено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано лише учасниками справи.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги  
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд, посилаючись порушення судами норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду, про перегляд якого за нововиявленими обставинами нею заявлено, за ОСОБА_2 визнано право власності на будівлі і споруди: гараж Г, навіс Н, сарай В, літню кухню Б, які розташовані на її земельній ділянці. Вона оскаржувала це рішення в апеляційному та касаційному порядку, тому набула прав учасника справи і може звертатися із заявою про перегляд цього рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Відмова у задоволенні цієї заяви фактично є відмовою у доступі до парвосуддя. Перегляд рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року єдина можливість захистити порушене право. 
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня                    2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, визнано за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на                         Ѕ частину житлового будинку А-1 з верандою, гаражу літ. «Г», навісу літ. «Н», сараю літ. «В», літньої кухні літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 зазначає, що на підставі рішень Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 12 серпня 2016 року № 148-VII та  від 25 січня 2017 року № 242-VII їй передано у власність земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Посилаючись на те, що рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року право власності на надвірні будівлі літ. «Г», навіс літ. «Н», сарай літ. «В», літня кухня літ. «Б» визнано за ОСОБА_2 , проте вказані будівлі розташовані на її земельній ділянці № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 просила переглянути рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами в частині визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на гараж літ. «Г», навіс літ. «Н», сарай літ. «В», літню кухню літ. «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , рішення скасувати, у задоволенні позову  ОСОБА_2 в цій частині відмовити.
Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого                   2017 року визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності за кожним на 1/6 частину житлового будинку А-1 та надвірних будівель: гаражу «Г», навісу «Н», сараю «В» та літньої кухні «Б», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 лютого                        2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом на гараж «Г», навіс «Н»,     сарай «В», літню кухню «Б» за вищевказаною адресою скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Тобто, Ѕ будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , успадкував  ОСОБА_2 , іншу Ѕ частину - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,                        ОСОБА_4 , при цьому ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 успадкували своєї частки спадкового будинку без надвірних будівель: гаражу «Г», навісу «Н», сараю «В» та літньої кухні «Б», оскільки постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо відмови у цій частині позову. 
Заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 захищає свої права, як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані надвірні будівлі: гараж «Г», навіс «Н», сарай «В» та літня кухня «Б», право на                       Ѕ яких визнано за ОСОБА_2 вказаним рішенням суду. 
ОСОБА_1 оскаржувала рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року в апеляційному та касаційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін. Апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її права ухваленим рішенням не порушуються. Судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто та вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких, на момент розгляду справи й прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки сторін, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій або мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення, суд прямо вказав на права та обов`язки останніх. Будь-який інший зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки особи. Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду, щодо визнання за                            ОСОБА_2 права власності було ухвалено 31 серпня 2016 року, право власності за ОСОБА_1 на суміжну земельну ділянкувиникло та зареєстровано лише 13 лютого 2017 року. Таким чином, на час ухвалення рішення судом першої інстанції у ОСОБА_1 будь-які права на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 були відсутні. Крім цього, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надвірні будівлі, які належать ОСОБА_2 на праві власності знаходяться на її території і у неї існує право власності на вказані надвірні будівлі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня                       2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року залишено без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Як зазначено у частині першій статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша                              статті 48 ЦПК України).
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, або які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (частина перша статті 52, частина перша                              статті 53 ЦПК України).
Враховуючи те, що заявник ОСОБА_1 не є учасником цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до виконкому Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суди дійшли правильного висновку щодо неможливості звернення нею із заявою про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Посилання заявника на ту обставину, що вона набула права учасника справи, оскільки за її апеляційною скаргою переглядалось рішення суду від 31 серпня 2016 року, є безпідставним, оскільки заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами можуть бути подані учасниками справи, тобто сторонами та третіми особами, які були залучені до участі у справі в суді першої інстанції до ухвалення рішення.
Відповідно до частини третьої статті 352 ЦПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Заявниця - особа, яка не брала участі у справі і внаслідок відкриття провадження за її апеляційною скаргою користується процесуальними правами й несе процесуальні обов`язки учасника справи, однак  вона не є учасником справи, оскільки не є стороною чи третьою особою у цій справі.
Тлумачення частини третьої статті 352 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи, але закон не наділяє таку особу правовим статусом учасника справи.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11 (провадження № 61-940св19). 
Гарантії дотримання доступу до правосуддя особи, яка не брала участь у справі, але яка вважає, що судовим рішенням вирішено питання про її права та обов`язки, забезпечені передбаченим правом такої особи оскаржувати у апеляційному і касаційному порядку судові рішення, у яких така особа не брала участі і у разі доведення цих обставин визначені правові наслідки для апеляційного чи касаційного перегляду - це скасування судового рішення.
 
Судом установлено, ОСОБА_1 скористалась наданими їй процесуальними правами особи, яка не брала участі у справі, внаслідок чого за її апеляційними та касаційними скаргами відбувся перегляд рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року судами вищих інстанцій.
 
За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що їй не забезпечено доступ до правосуддя, є безпідставними.
 
Колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості захисти свої права шляхом звернення із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, проте перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за заявою особи, яка не є учасником справи, процесуальним законом не передбачено. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня           2006 року, заява № 63566/00, § 23). 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 04 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                               Є. В. Петров
 
                                                                                                               В. М. Сімоненко