ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 460/1928/19 пров. № А/857/2606/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Пліша М.А.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
представника позивачів                                         Шевчука І.С.,   
представника відповідача                                      Беляєва В.М.,
представника третьої особи                                   Плеханова Ю.О.,                     

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року  (прийняте у м. Рівне суддею Щербаковим В.В.; складене у повному обсязі 17 січня 2020 року) в адміністративній справі № 460/1928/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України,     третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України, про про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі іменуються - позивачі) звернулися до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просили:
- визнати протиправним і скасувати Рішення Адміністрації державної прикордонної служби України № 124 від 07.06.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", членам сім`ї померлого ОСОБА_4 ;
- зобов?язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - членам сім`ї померлого молодшого інспектора прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону молодшого сержанта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 та Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без з встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням пункту 5 цього Порядку; 
- стягнути з відповідача на користь позивачів по 50 000,00 грн кожному на відшкодування завданої моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони зверталися до Луцького прикордонного загону та Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявами про виплату їм одноразової грошової допомоги, у зв?язку з смертю молодшого інспектора прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону, молодшого сержанта ОСОБА_4 , яка настала у період проходження ним військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». 
Своїм рішенням відповідач відмовив їм у виплаті такої допомоги, хоча жодні матеріали не підтверджують покликання відповідача у спірному рішенні на те, що загиблий військовослужбовець перебував у стані алкогольного сп?яніння і вчиняв дії, що призвели до його смерті. Тобто, правових підстав для ухвалення спірного рішення у відповідача не було, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. Також, протиправним рішенням відповідача їм заподіяно моральної шкоди, яку вони оцінюють у розмірі по 50 000 грн на користь кожного з позивачів. 

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасоване рішення Адміністрації державної прикордонної служби України № 124 від 07.06.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», членам сім`ї померлого ОСОБА_4 .
Зобов?язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - членам сім?ї померлого молодшого інспектора прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону молодшого сержанта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 та Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням пункту 5 цього Порядку.
У задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування завданої моральної шкоди відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині задоволених вимог, його оскаржила Адміністрація Державної прикордонної служби України, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та з порушенням норм матеріального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що загиблий військовослужбовець помер внаслідок нещасного випадку у зв`язку з вчиненням ним дій під час обопільного конфлікту у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою Зарічненської ЦРЛ від 25.08.2016 №1343/01-11/16 і матеріалами досудового слідства. Вказує, що ці факти також встановлені постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 817/528/17 і їм надана належна правова оцінка судом. Отже, з огляду на ці обставини, призначення і виплата грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця не здійснюється, а тому відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні заяв позивачів.

Із зазначеним рішенням також не погодився Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України і оскаржив його, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного зєясування обставин, що мають значення для справи. Тому просилав скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й Адміністрація Державної прикордонної служби України.

Позивачі подали відзиви на ці апеляційні скарги в яких зазначили, що рішення апеляційного суду на яке посилається відповідач на обґрунтування своїх заперечень на цей час скасоване. Жодними доказами не підтверджено факт перебування загиблого військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння під час настання нещасного випадку. Довідка Зарічненської ЦРЛ від 25.08.2016 № 1343/01-11/16 не повинна враховуватись, оскільки вона спростовується іншими наявними у матеріалах справи доказами. Смерть ОСОБА_4 настала внаслідок протиправних дій іншої особи, а не його власних дій.

У судовому засіданні представники апелянтів підпримали вимоги апеляційних скарг з аналогічних підстав; просять апеляційні скарги задовольнити. Представник позивачів, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, між ОСОБА_4 та т.в.о. начальника Луцького прикордонного загону полковником ОСОБА_5 , 21.07.2016 було укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі України.

Наказом від 11.10.2016 за № 236-ос «По особовому складу» виключено зі списків частини та усіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_4 , у зв?язку зі смертю 23.08.2016 в результаті внутрішньо-черепної травми з переломом кісток черепа, крововиливами в речовину та під оболочки головного мозку. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Підстава: лікарське свідоцтво про смерть № 464, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , наказ т.в.о. начальника Луцького прикордонного загону від 31.08.2016 № 1352-аг, наказ т.в.о. начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.10.2016 № 606-аг.

Згідно з висновком судово-медичного експерта № 476 смерть громадянина ОСОБА_4 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння і основи черепа, забоєм речовин мозку та крововиливами під мозкові оболонки, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набухання головного мозку та його компресією. При судово-токсикологічному дослідженні трупа ОСОБА_4 етилового спирту не було знайдено, як і не відчувався запах алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів при розтині трупа.
За змістом обвинувального акта від 21.11.2016 у ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , не маючи наміру на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 , завдав один удар рукою йому в обличчя, вивівши його з рівноваги, внаслідок чого останній впав і вдарився потиличною частиною голови об плоску поверхню керамічної підлоги та отримав від цього тілесні ушкодження, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням його смерті.

Згідно з ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 22.12.2016 обвинуваченого ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 119 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою; тобто кримінальне провадження закрите з нереабілітуючих підстав.

Згідно із акту № 40 розслідування випадку смерті, що стався 20.08.2016, комісія (призначена наказом від 01.09.2016 № 515-АГ Північного регіонального управління державної прикордонної служби) дійшла висновку:
1) випадок смерті молодшого сержанта ОСОБА_4 вважається таким, що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби;
2) персонал Державної прикордонної служби України, які порушили вимоги нормативно-правових актів - немає.
Акт форми НПвс не складали, так як нещасний випадок (смерть) є наслідком вчинення військовослужбовцем дій у стані алкогольного сп`яніння (довідка Зарічненської ЦРЛ від 25.08.2016 № 1343/01-11/16).

За приписами статті 3 Сімейного кодексу України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлено, що позивачі є членами сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , що не заперечується сторонами.

02.01.2019 ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_2 (дочка померлого), ОСОБА_3 (син померлого) звернулися до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявами з відповідним переліком документів про виплату їм одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю молодшого інспектора прикордонної служби «Вичівка» Луцького прикордонного загону, молодшого сержанта Полюховича А.В., яка настала у період проходження ним військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

За висновками начальника Луцького прикордонного загону від 17.01.2019 смерть ОСОБА_4 настала в результаті нещасного випадку та пов?язана з проходженням ним військової служби, а тому члени його сім?ї мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у сумі 241 666,67 грн.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Зарічненська центральна районна лікарня» Зарічненської районної ради Рівненської області на запит заступника голови Державної Прикордонної служби України повідомлено, що в період з 20.08.2016 по 21.08.2016 медичний огляд і забір крові ОСОБА_4 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння не здійснювались.

На підставі листа відповідача Північне регіональне управління Державної прикордонної служби України провело повторне розслідування нещасного випадку внаслідок якого настала смерть військовослужбовця ОСОБА_4 для прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні членам його сім`ї одноразової грошової виплати.

Згідно висновку за результатами цього розслідування від 25.04.2019 смерть ОСОБА_4 настала 23.08.2016 в позаслужбовий час, внаслідок отримання травми, яка у свою чергу була отримана не під час виконання обов?язків, під час перебування в стані алкогольного сп?яніння і обопільного конфлікту з громадянином ОСОБА_6 . Тобто, смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій в стані алкогольного сп`яніння. За таких умов підстав для скасування висновку та акту Нвс-5 № 40 не встановлено.

07.06.2019 Державна прикордонна служба України ухвалила рішення № 124, яким відмовила позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з смертю ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що встановлені в ході судового розгляду обставини спростовують висновок відповідача про те, що жодним документом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між травмами потерпілого та його станом алкогольного сп?яніння. Натомість матеріали справи свідчать про те, що смерть військовослужбовця настала від травми, яка була завдана йому внаслідок нанесення тілесних ушкоджень іншою особою під час конфлікту.
Відповідач, як суб?єкт владних повноважень, не довів наявність фактичних та юридичних підстав для прийняття спірного рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. 
Також, суд дійшов висновку, що зобов?язання відповідача призначити та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу є належним способом захисту, за умов чого спір буде остаточно вирішений.
Разом з тим суд відмовив у стягненні моральної шкоди завданої позивачам, оскільки ними не надано доказів на підтвердження заподіяння цієї моральної шкоди, наявності причинного зв?язку між такою шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Сттею 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві
Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (далі - Закон № 2011-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп?яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (частина 1 статті 16 Закону № 2011-XII).

Відповідно до частини 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Підпунктом «а» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Крім того, частиною другою цієї статті встановлено, що члени сім?ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов?язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частинами першою, шостою та дев?ятою статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Статтею 16-4 Закону № 2011-XII визначено підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.
Так, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала, зокрема, у період проходження військовослужбовцем військової служби.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов?язаного та резервіста визначаються відповідно до  Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку № 975).

А відповідно до пункту 19 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Як було встановлено в ході судового розгляду, смерть потерпілого не була наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або перебування у стані алкогольного сп?яніння, а навпаки його смерть настала внаслідок вчинення злочину вбивства іншою особою. Так, у висновку судово-медичного експерта № 476 вказано, що смерть громадянина ОСОБА_4 настала від закритої черепно-мозкової травми із переломом кісток склепіння і основи черепа, забоєм речовин мозку та крововиливами під мозкові оболонки, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набухання головного мозку та його компресією. 

Також в досліджених судом документах лише констатовано перебування потерпілого у стані алкогольного сп?яніння; проте, жодним документом не підтверджено причинно-наслідкового зв?язку між смертю потерпілого та його станом алкогольного сп?яніння. А зібрані у справі докази спростовують висновки відповідача про те, що потерпілий, який перебував в стані алкогольного сп?яніння, вчинив дії, які стали наслідком його смерті.

Зокрема, в обвинувальному акті від 21.11.2016 та ухвалі суду вказано, що в ході словесного конфлікту ОСОБА_6 , не маючи наміру на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_4 завдав один одного удару рукою йому в обличчя вивівши його з рівноваги внаслідок чого останній впав і вдарився потиличною частиною голови об плоску поверхню керамічної підлоги та отримав від цього тілесні ушкодження, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження і які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням його смерті.
Проте, в ході судового розгляду не було встановлено жодних доказів того, що такі дії були наслідком провокацій з боку померлого і такі доводи апелянтів грунтуються лише на одних припущеннях. 

Також покликання на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 817/528/17 є безпідставними, оскільки вказана постанова на цей час скасована.

Також колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується в тому, що зобов?язання відповідача призначити та виплатити позивачам одноразову грошову допомогу є належним способом захисту, за умов чого цей спір буде остаточно вирішений.

Вказані вище висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 20 березня 2018 року в справі № 817/867/17.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Адміністрації Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року  в адміністративній справі № 460/1928/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	М. А. Пліш  	
Постанова складена у повному обсязі 01 липня 2020 року.