Постанова 
Іменем України
 
03 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 752/17209/19
провадження № 61-23166св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Компанія «Вірідіс Інвест ОУ»,
заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за клопотанням Компанії «Вірідіс Інвест ОУ», боржник ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання виконавчого напису, вчиненого нотаріусом за векселем в Литовській Республіці,
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Відішенка Олександра Володимировича на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Березовенко Р. В., Суханової Є. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог клопотання
У серпні 2019 року Компанія «Вірідіс Інвест ОУ» звернулася до суду із зазначеним клопотанням та просила: надати дозвіл на примусове виконання на території України виконавчого напису від 10 жовтня 2017 року, вчиненого нотаріусом 26-ого бюро міста Вільнюса Литовської Республіки Рамунасом Тречьокасом про стягнення з  ОСОБА_1 на свою користь суму векселя в розмірі              19 263,70 Євро, несплаченої протягом строку оплати векселя, з належними процентами (6 % річних), що обчислюються від закінчення терміну платежу до повного виконання зобов`язання, збору за виконання виконавчого напису в розмірі 96,89 Євро та компенсації за перевірку даних в реєстрах - 0,84 Євро; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму векселя в розмірі 19 263,70 Євро, несплаченої протягом строку оплати векселя, з належними процентами                        (6 % річних), що обчислюються від закінчення терміну платежу до повного виконання зобов`язання, збору за виконання виконавчого напису в розмірі         96,89 Євро та компенсації за перевірку даних в реєстрах - 0,84 Євро; видати виконавчі листи; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи вимоги клопотання, Компанія «Вірідіс Інвест ОУ» посилалася на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо безумовної сплати їй        19 263,70 Євро за простим векселем «без протесту», виданим боржником і засвідченим установою юстиції Литовської Республіки 03 липня 2017 року. У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання 10 жовтня 2017 року нотаріусом 26-ого бюро міста Вільнюса Литовської Республіки Рамунасом Тречьокасом вчинено виконавчий напис про стягнення з  ОСОБА_1 на його користь суму векселя в розмірі 19 263,70 Євро, несплаченої протягом строку оплати векселя, з належними процентами (6 % річних), що обчислюються від закінчення терміну платежу до повного виконання зобов`язання, збору за виконання виконавчого напису в розмірі 96,89 Євро та компенсації за перевірку даних в реєстрах -            0,84 Євро. У боржника на території України наявне майно, а тому наявні підстави для подання клопотання до суду за місцезнаходженням цього майна.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від  27 серпня 2019 року у складі судді Хоменко В. С. відмовив у відкритті провадження у справі за клопотанням компанії «Вірідіс Інвест ОУ» про надання дозволу на примусове виконання виконавчого напису, вчиненого нотаріусом за векселем в Литовській Республіці.
 
Мотивував ухвалу суд першої інстанції тим, що  правовідносини між стягувачем та боржником, з приводу яких заявлено клопотання, не є цивільними, оскільки виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безпірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2019 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року скасував і направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що згідно зі статтею 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 – адвокат Відішенко О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року та залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не повідомив належним чином боржника про дату, час і місце судового засідання, чим обмежив у можливості реалізувати процесуальні права і порушив принципи рівності сторін і змагальності.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
22 січня 2020 року справа № 752/17209/19 надійшла до Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Верховним Судом здійснюється у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виходячи з наступного. 
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128,
130 ЦПК України.
 
Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.
Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня
2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Київський апеляційний суд ухвалою від 09 жовтня 2019 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії «Вірідіс Інвест ОУ» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року. Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2019 року закінчив проведення підготовчих дій. Призначив справу до розгляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на 11 листопада 2019 року о 14 годині 30 хвилин                               з повідомленням учасників справи.
11 листопада 2019 року розгляд справи відкладено до 21 листопада 2019 року          о 14 годині 30 хвилин.
21 листопада 2019 року апеляційний суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 (його представника), що підтверджується протоколом судового засідання.
 
Матеріали справи не містять доказів про повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 21 листопада 2019 року.
 
Розміщене на офіційному веб-сайті Київського  апеляційного суду оголошення про виклик до суду не є належним повідомленням про дату судового засідання.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті                        6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК.
Таким чином, суд апеляційної інстанції порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є громадянином Литовської Республіки та не має зареєстрованого місця проживання в Україні.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном встановлений Гаазькою Конвенцією, яка ратифікована Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19 жовтня    2000 року з відповідними заявами та застереженнями.
 
Доручення щодо вручення документів за кордоном надсилаються безпосередньо до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою згідно зі статтею 2 Гаазької Конвенції.
 
Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках (стаття 3 Гаазької Конвенції).
 
Відповідно до статті 5 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.
 
Згідно із статтею 6 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави або будь-який орган, який вона може призначити для цього, складає підтвердження відповідно до формуляра, доданого до цієї Конвенції. У підтвердженні підтверджується факт вручення документу і зазначається спосіб, місце та дату вручення, а також особа, якій документ було вручено. Якщо документ не був вручений, в підтвердженні зазначаються причини, які перешкодили врученню. Запитуючий орган може вимагати, щоб підтвердження, яке було складене не Центральним Органом або судовим органом, було скріплено підписом представника одного з цих органів. Підтвердження направляється безпосередньо запитуючому органу.
Апеляційний суд мав би врахувати, що ОСОБА_1 не має зареєстрованого місця проживання в Україні, та, у зв`язку з цим, застосувати порядок передачі судових документів для вручення за кордоном.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. 
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Оскільки представник ОСОБА_1 обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив боржника про розгляд справи і ця обставина підтверджується матеріалами справи, постанова Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Відішенка Олександра Володимировича задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	С. Ю. Бурлаков	
 	 	
 	Є. В. Коротенко