Ухвала
іменем України
10 вересня 2020 року  
м. Київ
справа № 495/1121/19
провадження № 51-4246 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                                ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівка та жителя АДРЕСА_1 , 
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, та призначено покарання на строк 4 роки позбавлення волі.
2. Суд визнав доведеним, що 09 грудня 2018 року приблизно о 06:30, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, протиправно, зненацька для потерпілої ОСОБА_5 , умисно наніс їй один удар рукою в потилицю та один удар рукою в обличчя, чим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та подавивши таким чином супротив ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 ривком відкрито викрав шкіряний рюкзак з майном, на загальну суму 3663.31 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 
3.  У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на пункт 1 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
4.  На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суд першої інстанції, здійснюючи розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у порядку частини 3 статті 349 КПК, порушив норми статті 91 КПК. Крім того, на технічному носії судового засідання від 02 вересня 2019 року не прослуховується належним чином звукозапис промови засудженого у судових дебатах. Вважає, що ухвала апеляційного суду не мотивована та не відповідає положенням статті 419 КПК. 
Оцінка Суду
5.  Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
6.  Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього ж Кодексу і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
7.  У скарзі прокурор зазначає, що суд поклав в основу вироку суперечливі докази, не  дав  їм  належної оцінки і не зіставив з іншими доказами. Проте незгода прокурора з висновками суду, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
8.  Як убачається з наданого вироку, суд першої інстанції, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам вимоги частини 3 статті 349 КПК і наслідки обмеження обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту засудженого, потерпілої відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорювались. ОСОБА_4 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, потерпілої, дослідженням доказів, які характеризують особу засудженого. 
9. Доводи про відсутність у матеріалах провадження носія технічної фіксації не дають підстав для скасування оскаржених рішень. Відсутність протоколу судового засідання або його технічного запису може розглядатись як безумовна підстава для скасування вироку, якщо, по-перше, відсутні як один, так і інший спосіб фіксування судового процесу, та, по-друге, фіксування процесу відсутнє повністю. Якщо за відсутності технічного запису перебіг судового процесу зафіксовано у протоколі або відсутнє фіксування певного фрагменту судового розгляду, на таке порушення не поширюється дія пункту 7 частини 2 статті 412 КПК.
10. Апеляційний суд дотримався вимог статті 419 КПК, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги прокурора, дав на них мотивовану відповідь і обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, як убачається зі змісту наданої ухвали суду апеляційної інстанції, у ній прокурор, на відміну від його тверджень у касаційній скарзі, не порушував питання про скасування вироку саме через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
11. Отже, доводи касаційної скарги щодо істотного порушення судами попередніх інстанцій вимог кримінального процесуального закону є непереконливими. 
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 червня 2020 року щодо                              ОСОБА_4 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3