Справа № 127/33284/19
Провадження № 22-ц/801/1114/2020
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року	Справа № 127/33284/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого : Копаничук С.Г. (судді-доповідача)
суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Вохмінової О.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційних збитків та франшизи,- 
В с т а н о в и в :
10.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних, інфляційних збитків та франшизи. Вказала, що вона з 13.02.2016 року є власником легкового автомобіля марки LADA, модель LARGUS, д.н.з. НОМЕР_1 (далі – автомобіль LADA). 17.05.2018 року на Тиврівському шосе в м. Вінниці сталось ДТП за участі її автомобіля під керуванням батька - ОСОБА_3 та автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_2 (далі – автомобіль «Renault Master»), яким, на підставі довіреності від ОСОБА_4 , керував ОСОБА_2 , внаслідок чого останній був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Вінницького міського суду від 08.06.2018 року за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля LADA застрахована згідно Полісу НОМЕР_3 у ПрАТ «СК «ПЗУ України», а транспортного засобу марки «Renault Master» згідно чинного на момент ДТП Полісу НОМЕР_4 - у ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., із франшизою в 2000 грн. 17.05.2018 року ОСОБА_2 повідомив свого страховика про ДТП. Згідно висновку експерта приватного підприємства ЕНДЦ «Експертиза» Кожушаного В.М. від 14.06.2018 року № 348Е-05/18, який 29.05.2018 року оглядав автомобіль LADA, вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження під час ДТП в цінах, станом на час дослідження, з урахуванням його фізичного зносу, складає 84 376,13 грн., в т.ч. ПДВ. Зазначила, що 18.01.2019 року вона та ОСОБА_3 надали до ПрАТ «УПСК» повідомлення про ДТП для проведення огляду пошкоджень автомобіля та письмову заяву про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія відмовила їй у виплаті страхового відшкодування, пославшись на те, що водій ОСОБА_2 не являвся правомірним користувачем транспортного засобу «RENAULT MASTER» та не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу АК/7317793 від 03.05.2018 року, оскільки цей транспортний засіб був ввезений на митну територію України 23.04.2018 року у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» громадянином ОСОБА_5 .
Вважаючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною, з посиланням на вимоги ст. ст. 12 ч.5, 1166, 1187, 999, 988 п.1 ч. 1, 203, 526, 625 ЦК України, п.1.1, 1.4 ст. 1, п.9.4 ст. 9, п. 17.3 ст. 17, п.22.1 ст. 22, ст. 30, п.33-1.1 ст. 33-1, ст. 35, п.36,2, 36.5-36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просила стягнути з ПрАТ «УПСК» на її користь страхове відшкодування на суму 82 376, 13 коп., пеню за період з 19.04.2019 року по 03.02.2020 року, що складає 21 646, 03 грн.; інфляційні – 1 399, 13 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 19.04.2019 року по 03.02.2020 року в сумі 1 969, 633 грн.; а з ОСОБА_2 стягнути компенсацію суми франшизи – 2 000 грн.; стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду від 26.02.2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в сумі 82 376,13 грн., пеню в сумі 21 646,03 грн., втрати від інфляції в сумі 1399,13 грн., 3% річних в сумі 1969,63 грн., а також судовий збір в сумі 1073,90 грн. Відповідно до п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нарахування пені визначено з 04.02.2020 року до моменту виконання рішення суду. В решті позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ПрАТ «УПСК», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило зазначене рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказало, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 на час ДТП не був правомірним користувачем транспортного засобу «RENAULT MASTER, д.н.з НОМЕР_2 , оскільки цей транспортний засіб був ввезений на митну територію України 23.04.2018 року у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» громадянином ОСОБА_5 , який не мав права передавати транспортний засіб у володіння, користування та розпорядження іншим особам. Зазначило, що страхуванню підлягає не транспортний засіб, а цивільно-правова відповідальність осіб, які володіють транспортним засобом. При цьому, страхова компанія взяла на себе обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування не у будь-якому випадку, а лише у разі настання страхового випадку, який у даному випадку не настав, оскільки ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу АК/7317793 від 03.05.2018 року. Вказало, що суд першої інстанції не врахував, що вартість ремонту автомобіля з врахуванням податку на додану вартість (далі – ПДВ) виплачується страховою компанією після надання документів про такі витрати, однак у матеріалах справи відсутні докази здійснення позивачкою ремонту автомобіля, у зв`язку з чим ПДВ стягненню не підлягало.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не повністю.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є власником легкового автомобіля марки LADA. 17.05.2018 року на Тиврівському шосе в м. Вінниці сталось ДТП за участі зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Renault Master» під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «RENAULT MASTER» на підставі нотаріально посвідченої в м. Перемишль довіреності від 20.04.2018 року, виданої власником транспортного засобу - ОСОБА_7 на використання і користування громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 автомобілем «RENAULT MASTER» на території країни та за кордоном, а також на території Європейського Союзу, України та Молдови. При цьому, ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за незаконне керування транспортним засобом, не притягувався. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля LADA ОСОБА_1 застрахована згідно Полісу НОМЕР_3 у ПрАТ «СК «ПЗУ України», а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 щодо автомобіля «RENAULT MASTER» застрахована згідно полісу НОМЕР_4 від 03.05.2018 року з ПрАТ «УПСК», з визначеним лімітом відповідальності за заподіяну майну шкоду в розмірі 100 000 грн., із розміром франшизи – 2000 грн. 17.05.2018 року ОСОБА_2 повідомив свого страховика про ДТП. Згідно висновку експерта приватного підприємства ЕНДЦ «Експертиза» Кожушаного В.М. від 14.06.2018 року № 348Е-05/18, який 29.05.2018 року оглядав автомобіль LADA, вартість відновлювального ремонту останнього внаслідок пошкодження під час ДТП в цінах, станом на час дослідження, з урахуванням його фізичного зносу, складає 84 376,13 грн., в т.ч. ПДВ. 18.01.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до ПрАТ «УПСК» в м. Києві повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування разом із усіма необхідними документами. Листом від 14.03.2019 року № 973/18 ПрАТ «УПСК» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був правомірним користувачем транспортного засобу «RENAULT MASTER», у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу АК/7317793 від 03.05.2018 року. Страхувальник вказав, що зазначений транспортний засіб ввезений на митну територію України 23.04.2018 року у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» громадянином ОСОБА_5 і згідно ст. 380 МК України транспортний засіб на території України міг використовувати лише громадянин, який ввіз цей транспортний засіб для особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування і розпорядження іншим особам. 
Задовольняючи позов частково та стягуючи з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування ремонту суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «УПСК» не надало суду доказів, що підтверджували б неправомірність заволодіння забезпеченим транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , а тому відмова страхової компанії у здійсненні страхового відшкодування через відсутність у ОСОБА_2 на час скоєння ДТП правомірного володіння автомобілем та відсутність у зв`язку з цим підстав для виплати, є необґрунтованою. В частині пені, втрат від інфляції та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок щодо виплати страхового відшкодування не пізніше 90 днів з дня подання 18.01.2019 року ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування, страховою компанією не виконано, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
Так, суд вірно оцінив надані докази та встановив обставини, що підтверджують обов`язок страховика ПрАТ «УПСК» виплати позивачу страхового відшкодування, який витікає з укладеного останнім із володільцем автомобіля «RENAULT MASTER» ОСОБА_2 договору про страхування цивільно-правової відповідальності останнього перед третіми особами щодо забезпеченого автомобіля.
Доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_2 згідно п. 1.4 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може вважатися особою, відповідальність якого застрахована, оскільки на момент ДТП неправомірно володів транспортним засобом, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «УПСК» був укладений ОСОБА_2 і останнім було сплачено на користь страхової компанії страхові внески. При цьому, будь-яких застережень щодо неправомірності володіння ОСОБА_2 автомобілем чи неможливості з цієї причини укладення з ним договору страхування відповідальності, у відповідача на момент підписання договору, не виникало. Такий договір з ОСОБА_2 був укладений страховиком ПрАТ «УПСК», що підтверджує Поліс обов`язкового страхування АК/7317793 від 03.05.2018 року (а.с. 23).
Згідно п. 2 вказаного Полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Оскільки, внаслідок події була заподіяна шкода ОСОБА_1 під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого автомобіля «RENAULT MASTER» внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , яка застрахована ОСОБА_10 , дана подія є страховим випадком, що тягне виплату страхового відшкодування страховиком – ПрАТ «УПСК».
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Згідно п. 1.4 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2019 року № 910/14693/17, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.
При розгляді даної справи, суд першої інстанції не встановив неправомірне заволодіння ОСОБА_2 застрахованим автомобілем «RENAULT MASTER» на час настання ДТП, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 , укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/7317793 ) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, діяв добросовісно. 
Згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
При зверненні з позовом до суду, позивач надала допустимі, достатні та достовірні докази свого права на отримання страхового відшкодування завданої їй шкоди від страховика володільця автомобіля «RENAULT MASTER» Горупашенка В.С., будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в цій частині в апеляційній скарзі не наведено, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині є вірним.
Посилання в якості аргументу на те, що згідно ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України, особа, яка помістила транспортний засіб в митний режим тимчасове ввезення, не мала права передавати такий транспортний засіб ОСОБА_2 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дані правовідносини витікають із договору страхування цивільно правової відповідальності і до них не застосовуються положення Митного кодексу України, який не регулює питання стягнення страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що страхуванню підлягає не транспортний засіб, а цивільно-правова відповідальність осіб, які на дату ДТП правомірно володіли транспортним засобом, хоча і заслуговують на увагу, однак правильності висновків суду не спростовують, оскільки обставина правомірності володіння транспортним засобом ОСОБА_2 відповідачем не спростована. Правомірність володіння ОСОБА_2 автомобілем «RENAULT MASTER» визнало ПрАТ «УПСК», уклавши з ним договір страхування цивільно-правової відповідальності від 03.05.2018 року і отримавши від нього страховий внесок.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги в частині неправильного визначення судом розміру стягнутого страхового відшкодування та компенсації втрат від несвоєчасної його виплати з врахуванням ПДВ є обґрунтованими.
Звертаючись до суду з позовом до ПрАТ «УПСК», позивач просила здійснити відшкодування вартості відновлювального ремонту в розмірі 82376,13 грн. (без розміру франшизи, що підлягала стягненню з ОСОБА_2 ), обґрунтовуючи її висновком експерта Приватного підприємства ЕНДЦ «Експертиза» Кожушаним В.М. від 14.06.2018 року № 384Е-05/18, згідно якого вартість ремонту складає 84 376,13 грн. в тому числі ПДВ - 14 062,69 грн.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України).
Згідно правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року№206/5271/14-ц, вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.
Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. 
Як вбачається з матеріалів справи, доказів, що підтверджували б факт проведення ремонту автомобіля у особи, яка є платником ПДВ чи понесення витрат зі сплатою ПДВ, позивач не надав та в матеріалах справи вони відсутні. В зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що підстави для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ відсутні, а тому розмір страхового відшкодування слід зменшити на суму ПДВ.
Враховуючи викладене, розмір страхового відшкодування підлягає зменшенню на суму ПДВ та франшизи і складає: 84 376,13 грн. – 14 062,69 грн.(ПДВ) – 2000 грн. (франшиза) =  68313,44 грн.
З врахуванням зміненого розміру відшкодування, підлягають зміні і розміри стягнутих судом сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Відтак, виходячи із подвійної облікової ставки НБУ України, за період з 19.04.2019 року до 03.02.2020 року з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» підлягає стягненню пеня в розмірі 17561.12 грн.. 
На підставі ст. 625 ЦК України за порушення виконання грошового зобов`язання з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню втрати від інфляції за період з квітня 2019 року до грудень 2019 року в сумі 541.21 грн., 3% річних за період з 19.04.2019 року до 03.02.2020 року в сумі 1628 грн.
Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.  Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Колегія суддів вважає, що висновки та рішення суду в частині розміру стягнутого страхового відшкодування, неустойки та компенсаційних виплат здійсненні з порушенням норм матеріального і процесуального права , що є підставою для зміни рішення в частині розміру стягнутих сум.
В частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення франшизи рішення суду не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається.
Частинами 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам: з ПрАТ «УПСК» на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 883,38  грн., а з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УПСК» - 309,34 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.367,368,374,376,382,384 ЦПК України, суд, -
П о с т а н о в и в : 
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року змінити.
Замість «82376,13» вказати «68313,44 грн.», замість «21646,03 грн.» вказати «17561,12 грн.», замість «1399,13 грн.» вказати «541.21грн.», замість «1969,63 грн.» вказати «1628 грн.».
В частині судових витрат – замість «1073,90 грн.» вказати «883,38 грн.»
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір за перегляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 309,34 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий суддя: С.Г. Копаничук
Судді: Л.О. Голота
В.П. Рибчинський