ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 р. 	Справа № 632/210/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Бершова Г.Є.
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2020 (суддя Библів С.В.,  м. Первомайський) по справі № 632/210/20
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Інспектора СРПП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Мартишова Олексія Миколайовича                    
          про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по адміністративній справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора УПП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області Мартишова О.М., в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 289767 від 30.01.2020 року як незаконну, провадження у справі закрити.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2020 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 30.01.2020 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 289767, позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., оскільки 30.01.2020 року о 20:00 год. позивач керував транспортним засобом ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , у місті Первомайському по вулиці Космонавта Комарова, у якого не працювали зовнішні світлові прилади в темну пору доби та при перевірці документів водій категорично відмовився надати документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, чим порушив п.п.2.9.в та п.п.2.4,п.п.2.1абг ПДР.
Позивач не погодився із такою постановою відповідача та оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1   ст. 126 КУпАП,   і його було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України “Про Національну поліцію” визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII.
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України “Про дорожній рух”).
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката “Зелена картка”) у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно із законодавством України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 (адміністративне провадження № К/9901/17925/18).
Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена з огляду на не пред`явлення позивачем посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. 
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач не заперечував того факту, що посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб інспектору поліції він не пред`явив, вказуючи на те, що у нього не було на те законних підстав, оскільки доказів вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем  йому надано не було.
З оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додається відеофайл. Оскільки позивач не заперечує, що на вказаному відеофайлі зафіксовано подію, учасником якої він є, то колегія суддів приймає даний відеофайл як належний та допустимий доказ у розумінні статті 251 КУпАП. 
З оглянутого у судовому засіданні відеозапису правопорушення, колегією суддів встановлено, що відповідач, зупиняючи транспортний засіб позивача, діяв на підставі та у межах повноважень, встановлених законом, а саме: вказав причину зупинки (не працювали зовнішні світлові прилади в темну пору доби, що також встановлено судом під час огляду відеофайлу), представився, пред`явив своє службове посвідчення та нагрудний знак.
До доводів позивача щодо того, що його не ознайомили з правами відповідно до статті 268 КУпАП, колегія суддів ставиться критично, оскільки з копії оскаржуваної постанови вбачається, що позивач був із нею ознайомлений, обізнаний про її зміст, зауважень з приводу того, що його не ознайомили з правами в постанові не зазначав, а лише вказав, що не згоден та просив відкласти розгляд справи.
Окрім того, ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять доводів з приводу того, що його не ознайомили з правами відповідно до статті 268 КУпАП.
Враховуючи те, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що  позов не підлягає задоволенню, з чим погоджується колегія суддів.
Зі змісту ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27.02.2020 по справі № 632/210/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко