ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2020 року                                                                                      Справа № 918/251/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Демидюк О.О. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича на рішення господарського суду Рівненської області від 05 травня 2020 року у справі №918/251/20 (повний текст складено 05 травня 2020 року, суддя Пашкевич І.О.)
за позовом фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича
до Управління держпраці у Рівненській області
про стягнення 25000 грн. моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Рівненської області від 05 травня 2020 року у справі №918/251/20 відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича до Управління держпраці у Рівненській області про стягнення 25000 грн. моральної шкоди.
Вказане рішення мотивоване тим, що виходячи з встановлених судом обставин та наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесення моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я, та причинного зв`язку між такою шкодою (погіршення стану здоров`я, зниження престижу, ділової репутації тощо) та діями (рішенням) відповідача. Також не надано належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких перешкод у здійсненні підприємницької діяльності позивачем. Тобто доказів того, що внаслідок винесення постанови Першого заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 14 червня 2019 року №РВ705/1122/000142/т8-ФС та подальшого судового оскарження цього акту, позивачу було завдано моральну шкоду, суду не надано.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 05 травня 2020 року у справі №918/251/20 та прийняти нове, яким стягнути з Управління Держпраці у Рівненській області моральну шкоду в розмірі 25000 грн. 
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що моральна шкода завдана протиправними діями відповідача полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав в зв`язку із складенням протиправної постанови та накладення стягнення за порушення трудового законодавства. В зв`язку із складенням постанови позивач змушений був звернутися за правовою допомогою з метою оскарження штрафу в судовому порядку, їздити в судові засідання. Вказані обставини підтверджуються рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року. В цей час заявник не міг займатися підприємницькою діяльністю, був позбавлений можливості отримувати доходи. Відомості про нібито допущені порушення та недобросовісність були поширені серед значного кола фізичних та юридичних осіб, клієнтів. Було порушено нормальний, звичний спосіб життя. Крім того, апелянт зазначає, що моральна шкода полягає також в тому, що в зв`язку з протиправним притягненням до адміністративної відповідальності, переживаннями, психологічним навантаженням в заявника виникли проблеми зі здоров`ям, що підтверджується довідкою КНП "Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги" від 24 березня 2020 року.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2020 року у справі №918/251/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича на рішення господарського суду Рівненської області від 05 травня 2002 року у справі №918/251/20; відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про розгляд справи №918/251/20 з викликом сторін; вирішено розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача - Управління Держпраці у Рівненській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2020 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Тимошенка О.М. та судді-члена колегії Юрчука М.І., здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 липня 2020 року у справі №918/251/20 апеляційну скаргу прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.
Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець Шолудько П.Р. зареєстрований як суб`єкт господарювання 05 лютого 2013 року за видом діяльності: 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 643099.
Як стверджує позивач, він здійснює підприємницьку діяльність за адресою вул. Шосова, 109 в с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області - магазин "Сільські Дрібниці", найманих працівників не має.
Постановою Першого заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 14 червня 2019 року № РВ 705/1122/000142/т8-ФС на фізичну особу-підприємця Шолудька Петра Ріммовича накладено штраф у розмірі 125190 грн. Постанову складено на підставі акту інспекційного відвідування юридичної особи №РВ 705/1122/АВ від 14 травня 2019 року. Згідно із зазначеною постановою ФОП Шолудько Петро Ріммович притягнутий до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю - частина 3 статті 24 КЗПП України - щодо допуску до роботи без укладення трудового договору.
Вказану постанову про накладення стягнення позивач оскаржив в судовому порядку.
Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (справа №460/1532/19), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду позов підприємця до Управління про визнання протиправною та скасування постанови №РВ705/1122/000142/ТД-ФС від 14 червня 2019 про накладення штрафу у розмірі 125190 грн. задоволено повністю. Зазначена постанова Управління визнана протиправною та скасована.
Рішеннями адміністративних судів першої та апеляційної інстанції у справі №460/1532/19 встановлено, що 14 травня 2019 року інспекторами праці було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (юридичної особи) фізичної особи, яка використовує найману працю № РВ 705/1122/АВ, в якому зазначено про порушення підприємцем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, які полягали в допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
14 травня 2019 року Управлінням Держпраці у Рівненській області за наслідками виявлених порушень, винесено підприємцю припис про усунення виявлених порушень №РВ705/1122/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути порушення частини 3 статті 24 КЗпП України до 24 травня 2019 року.
Також, 14 червня 2019 року заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області на підставі акта інспекційного відвідування (не виїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, від 14 травня 2019 року №РВ705/1122/АВ, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №РВ 705/1122/000142/Т8-ФС за порушення підприємцем законодавства про працю, зокрема вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України та накладено штраф в розмірі 125190,00 грн.
Однак, суди першої та апеляційної інстанції у вказаній адміністративній справі дійшли висновку про не підтвердження висновків викладених в довідці обстеження стану дотримання чинного законодавства щодо оформлення трудових відносин, належними і допустимими доказами, відтак, адміністративний позов задоволено, постанову Управління визнано протиправною та скасовано.
Предметом доказування у даній справі є встановлення факту та наявність доказів понесення позивачем моральної шкоди, яка була спричинена внаслідок вищеописаних неправомірних дій відповідача.
Посилаючись на судове рішення у адміністративній справі №460/1532/19 про визнання протиправною та скасування постанови Управління №РВ705/1122/000142/ТД-ФС від 14 червня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 125190 грн. позивач просив стягнути з відповідача 25 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправними діями Управління. 
Позивач вказував, що у зв`язку з такими діями відповідача Підприємець змушений був звернутись за правовою допомогою та оскаржити таке рішення, в цей час не міг займатись підприємницькою діяльністю, був позбавлений можливості отримувати доходи. Підприємець зазнав душевних страждань, психологічних переживань, відчував сором, душевний біль, приниження, постійно відчував тривогу. Вказане призвело до погіршення фізичного здоров`я Підприємця. Крім того позивач наполягає що відповідачем принижено його ділову репутацію.
Наведені обставини є причиною виникнення даного спору.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесення моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я, та причинного зв`язку між такою шкодою (погіршення стану здоров`я, зниження престижу, ділової репутації тощо) та діями (рішенням) відповідача. Також не надано належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких перешкод у здійсненні підприємницької діяльності позивачем.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.
За змістом частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння майнової шкоди.
Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.
Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
За загальним правилом, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини.
Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення заподіяної шкоди, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02 березня 2018 року по справі №916/336/17 та у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №925/245/19.
Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов`язок доведення обставин справи належним та допустимими доказами покладається на сторони.
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.
Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 Цивільного кодексу України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2, частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.
Звертаючись з позовною заявою, фізична особа-підприємець Шолудько П.Р. зазначав, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Звертаючись до господарського суду Рівненської області позивач стверджував про завдання йому моральних страждань та переживань внаслідок протиправних дій відповідача щодо винесення постанови Управління Держпраці у Рівненській області №РВ705/1122/000142/ТД-ФС від 14 червня 2019 року та накладення на фізичну особу-підприємця Шолудька П.Р. штрафу у розмірі 125190 грн, що була скасована судами за наслідками оскарження позивачем.
Згідно з приписами статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).
Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, зокрема й діями або бездіяльністю органів доходів і зборів, настає незалежно від вини цих органів.
Як встановлено колегією суддів, у адміністративній справі №460/1532/19 адміністративний суд дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок протиправних дій (рішень) відповідача. Обставини, установлені судовими рішеннями у цій справі в силу статті 75 ГПК України мають преюдиційне значення, не потребують доказування та засвідчують наявність такого елементу цивільно-правової відповідальності як неправомірність дій органу державної влади.
Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В зв`язку з протиправним притягненням позивача до відповідальності, переживаннями, психологічним навантаженням в нього виникли проблеми зі здоров`ям, він є інвалідом 2 групи та учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має хронічні захворювання які в результаті загострились, на підтвердження чого суду було надано епікриз №5110 та довідку від 24 березня 2020 року КНП "Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги".
З довідки від 24 березня 2020 року вбачається, що позивач 01 березня 2019 року, 14 серпня 2019 року та 27 листопада 2019 року звертався за призначенням амбулаторного лікування, а також в період з 06 листопада 2019 року по 18 листопада 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КП "РОСДРЗН" РОР.
На підтвердження приниження ділової репутації заявник посилається на те, що відомості про допущені ним порушення та недобросовісність були поширені серед значного кола фізичних та юридичних осіб, клієнтів та призвели до зменшення кількості клієнтів, зниження доходу, відбулися вимушені зміни в ділових відносинах.
Колегія суддів вважає, що вчинені відповідачем дії призвели до приниження ділової репутації позивача, а відтак свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Отже, виходячи з встановлених судом обставин та наданих позивачем доказів, колегія суддів дійшла висновку про надання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.
Крім того, матеріалами справи підтверджується перенесення позивачем моральних страждань і переживань, ушкодження здоров`я, та причинного зв`язку між такою шкодою (погіршення стану здоров`я, зниження престижу, ділової репутації тощо) та діями (рішенням) відповідача. 
Тобто, матеріали справи містять достатньо доказів того, що внаслідок винесення постанови Першого заступника начальника Управління Держпраці у Рівненській області від 14 червня 2019 року № РВ705/1122/000142/т8-ФС та подальшого судового оскарження цього акту, позивачу було завдано моральну шкоду.
Визначальною підставою для відшкодування моральної шкоди є та обставина, що мало місце приниження ділової репутації фізичної особи-підприємця.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18.
Керуючись засадами розумності, справедливості та виваженості, враховуючи розмір накладеного адміністративного стягнення, тривалість витраченого часу на оскарження дій Управління Держпраці у Рівненській області, колегія суддів вважає обгрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 25000 грн.
Відтак, позову фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича до Управління Держпраці у Рівненській області слід задоволити.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                       
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Шолудька Петра Ріммовича задоволити.
Рішення господарського суду Рівненської області від 05 травня 2020 року у справі №918/251/20 скасувати. 
Прийняти нове рішення. Позов задоволити.
Стягнути з Управління Держпраці в Рівненській області (м.Рівне, вул.Лермонтова, 7) на користь фізичної особи-підприємця Шолудька Петра Ріммовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 25000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з Управління Держпраці в Рівненській області (м.Рівне, вул.Лермонтова, 7)  в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 2102 грн. за подання позовної заяви та 3153 грн. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Справу №918/251/20 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий  суддя                                                                      Савченко Г.І. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.