Номер провадження: 22-ц/813/2117/20 
Номер справи місцевого суду: 947/21489/19
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/21489/19

Номер провадження: 22-ц/813/2117/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,
    - відповідач –  ОСОБА_1 , 

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Шевчук М.Є. 14 листопада 2019 року, повний текс рішення складено 14 листопада 2019 року, 

встановив:

У вересні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі – СК «АРКС») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь СК «АРКС» суму матеріальної шкоди в розмірі - 32 410, 23 грн..
СК «АРКС» обґрунтує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 05.04.2018 р. керуючи транспортним засобом марки «Опель», р/н НОМЕР_1 , порушивши Правила дорожнього руху скоїв зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який було забезпечено договором добровільного страхування № 303450а7о до оферти №124 від 01.02.2017 р., укладеного між СК «АРКС» та ОСОБА_3 .. За зверненням ОСОБА_3 , на виконання умов договору добровільного страхування, позивачем було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі - 32 410, 23 грн., в зв`язку з чим до страховика перейшло право вимоги відшкодування шкоди заподіяної винною особою. Добровільно відшкодувати матеріальну шкоду відповідач відмовився. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вищевказаним позовом (а. с. 1 – 5).
У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились (а. с. 95).
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2019 року вищенаведений позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди в розмірі - 25 903, 42 грн., судовий збір в розмірі 1921,00 грн..
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно висновку № 4657 судової авто-товарознавчої експертизи від 17.04.2018 р. вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 05.04.2018 р., становить – 25 903, 42 грн.. Розмір вказаної матеріальної шкоди встановлений експертом з урахуванням суми відновлюваного ремонту в розмірі – 47 748, 80грн.., зменшену на коефіцієнт фізичного зносу КТЗ в розмірі 0,61. 
Таким чином вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі - 32 410, 23 грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу колісного ТЗ є безпідставною. Відтак, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі - 25 903, 42 грн. (а. с. 96 – 97 зворотна сторона).
В апеляційній скарзі СК «АРКС» просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що для відновлення попереднього стану пошкодженого транспортного засобу Hyundai (д.р.н.  НОМЕР_2 ) було використано саме нові комплектуючі частини (це підтверджується зокрема рахунком - фактурою №GAS-29 та калькуляції), що міститься в матеріалах справи, та платіжним дорученням № 444 234 від 20.04.2018 року, що підтверджують факт перерахування коштів для проведення ремонту пошкодженого ТЗ). Тому, відповідальна за шкоду особа (а саме відповідач), не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації при відшкодуванні збитків. Відповідач має нести відповідальність в розмірі - 32 410,23 грн. - вартості відновлювальногоремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai (д.р.н. НОМЕР_2 ) в розмірі фактичних витрат, понесених у зв`язку із ремонтом пошкодженого ТЗ.
ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку. Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі апелянтом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (32 410,23 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується в даному випадку, а отже перегляду підлягає оскаржуване рішення виключно в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції у даній справі.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення позову. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про безпідставність і недоведеність вищевказаної вимоги позову про стягнення з відповідача матеріальної шкоди саме в заявленому позивачем розмірі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 79, 80, 81, 89, 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
04.09.2017 р. між СК «АРКС» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів у формі заяви-приєднання (акцепт) за №303450а7о до оферти №124 від 01.02.2017 р., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 .
05.04.2018 НОМЕР_3 . на вул. Балківська, 84, в м. Одесі на майданчику БЦ «Престиж» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Опель», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .. 
Факт зіткнення вказаних вище транспортних засобів сторонами по справі не оспорюється. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 р. (справа №521/6636/18) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, втім провадження в адміністративній справі було закрито з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (закінчення строків накладання адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП).
Отже, враховуючи закриття провадження в адміністративної справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, предметом судового дослідження в даній цивільній справі є дослідження постанов судів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з приводу надання відповідей на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 02.11.2018 р. постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018 р. було змінено, та виключено з резолютивної частини посилання суду на винуватість ОСОБА_1 у скоєнні ДТП. Разом з тим, мотивувальна частина постанови апеляційного суду, як і постанова суду першої інстанції, містить факт доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, яке мала місце 05.04.2018 р.. Суди дійшли висновку, що причино-наслідковим зв`язком між діями ОСОБА_1 та скоєнням ДТП є - порушення останнім п. 10.11 Правил дорожнього руху. При цьому, суд звертає увагу відповідача, що виключення судом апеляційної інстанції з резолютивної частини суду першої інстанції встановлення винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, ґрунтується на встановленні порушення процедурного питання, втім, жодним чином не впливає на висновки судів про його винуватість у скоєнні ДТП 05.04.2018 р., обґрунтування по якому було зазначено в мотивувальних частинах вказаних постанов. 
Таким чином, факт скоєння ДТП та вина ОСОБА_1 встановлені та є доведеними.
Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення в порядку суброгації матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За приписами частини 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Отже, з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як зазначалось судом першої інстанції, встановлено, що згідно висновку № 4657 судової авто-товарознавчої експертизи від 17.04.2018 року вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 05.04.2018 року, становить – 25 903, 42 грн.. Розмір вказаної матеріальної шкоди встановлений експертом з урахуванням суми відновлюваного ремонту в розмірі – 47 748,80 грн., зменшену на коефіцієнт фізичного зносу КТЗ в розмірі 0,61 (а. с. 24 – 28 зворотна сторона). 
Згідно із пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
З огляду на вищевикладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі - 32 410, 23 грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу колісного ТЗ, та необхідність задоволення позову саме в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі - 25 903, 42 грн..
Крім того, за правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи достатніх доказів щодо необхідності задоволення вимог апеляційної скарги. Рахунок - фактура №GAS-29 та калькуляції, на які посилається апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги не є достатніми доказами, які мають наслідком задоволення апеляційної скарги.
Крім того, як зазначалось вище, відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, саме у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Матеріали справи не містять доказів фактичних витрат, а саме фактично сплаченої суми страхового відшкодування, у розмірі - 32 410, 23 грн., позивачем ОСОБА_3 .. Тому також є недоведеною вимога позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь СК «АРКС» суму матеріальної шкоди в заявленому позивачем розмірі (32 410, 23 грн.).
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиСК «АРКС» у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в) вищевказаного пункту.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»– залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2019 року – залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе