Постанова
Іменем України                                       
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 706/1133/15-ц
провадження № 61-20335 св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Заячківська сільська рада Христинівського району Черкаської області,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його сестра ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно -  земельну ділянку площею 3,17 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області.
Вказував на те, що про наявність спадкового майна йому стало відомо лише  17 січня 2015 року.
Зазначав, що він позбавлений можливості оформити право на спадщину, оскільки в актовому записі про народження ОСОБА_3 помилково зазначено, що її батьком є ОСОБА_5 , тоді як насправді - ОСОБА_6 .
Крім того,  відсутній оригінал державного акта на право приватної власності на землю.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив встановити факт, що           ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його рідною сестрою, та визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на земельну ділянку площею 3,17 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовану в межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю                      серії № ЧР 16-06-1353, виданого Заячківською сільською радою Христинівського району Черкаської області 30 березня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області                                 від 27 листопада 2015 року у складі судді Олійник М. Ф. позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Заячківки Христинівського району Черкаської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 3,17 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 16-06-1353, виданого Заячківською сільською радою Христинівського району Черкаської області, 30 березня 2001 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та позбавлений можливості оформити право на спадщину у позасудовому порядку, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірне майно у порядку спадкування за законом.
 
Не погоджуючись із указаним рішенням суду, ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу.
 
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, скасувавши його в частині визнання за           ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на земельну ділянку площею 3,17 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Прийнято у цій частині нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовлено                   у задоволенні позовної вимоги до Заячківської сільської ради про визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті рідної сестри          ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на земельну ділянку площею 3,17 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту, що                ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою          ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно та відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Також апеляційний суд виходив із того, що пред`явлення ОСОБА_1   цього позову є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно - спірну земельну ділянку.
Крім того, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення ЦК України, не врахував, що на вказані правовідносини поширюється дія ЦК Української РСР 1963 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_4 , і не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України, а не ЦК Української РСР, як помилково вважав апеляційний суд.
Також не заслуговують на увагу помилки, допущені в окремих довідках виконавчого комітету сільської ради щодо написання прізвища спадкодавця.
Крім того, як пояснювала ОСОБА_2 , вона апеляційну скаргу не підписувала і до суду не подавала.
 
Судове рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про  встановлення факту родинних відносин у касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.
 
Доводи особи, яка приєдналась до касаційної скарги
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подала заяву про приєднання до  касаційної скарги, у якій посилалась на те, що апеляційну скаргу вона не підписувала і довіреності з цього приводу своєму сину не видавала, проте суд апеляційної інстанції вказані обставини не перевірив і ухвалив рішення без її участі, за апеляційною скаргою, яка подана неуповноваженою особою, тобто незважаючи на те, що вона не брала участі у справі, вирішив питання про її права та інтереси.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Вказувала на те, що позивач не прийняв спадщину та достовірно знаючи про те, що вона також є спадкоємцем другої черги спадкування після смерті їх сестри, звернувся до суду з цим позовом до сільської ради.
Зазначала, що вона дійсно не підписувала і не подавала апеляційну скаргу, а доручила своєму сину ОСОБА_8 підписати та подати апеляційну скаргу, а також представляти її інтереси в апеляційному суді, але сільська рада відмовила їй у наданні відповідного доручення.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року прийнято заяву ОСОБА_2 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року у цій справі.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 квітня 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 (дівоче прізвище - ОСОБА_3 ),                  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та жителька с. Заячківка Христинівського району Черкаської області (актовий запис від 11 квітня     1998 року № 6), після смерті якої відкрилась спадщина.
 
Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю           від 30 березня 2001 року серії ЧР № 16-06-1353 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області. 
 
ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги спадкування за законом.
 
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області від 14 серпня 2015 року № 268   ОСОБА_1 здійснював поховання своєї сестри, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
 
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області від 14 серпня 2015 року № 269           у Заячківськой сільській раді рахується непереоформлена земельна ділянка (пай) покійної ОСОБА_3 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
За правилами частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
 
Відповідно до частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
 
Відповідно до частини п`ятої Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
 
За змістом зазначеного припису відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до 01 січня 2004 року.
 
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР.
 
У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_3 померла                   ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті відкрилась спадщина, строк на прийняття якої закінчився 28 вересня 1998 року, тобто до 01 січня 2004 року.
 
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення               ЦК Української РСР 1963 року.
 
Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті  спадкодавця, а при оголошенні його померлим -  день,  зазначений  у  статті  21 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
 
Статтею 549 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
 
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що права та інтереси           ОСОБА_2 , яка не брала участь у справі, порушені рішенням суду першої інстанції, яким визнано за позивачем право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за законом.
 
Проте суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку без належного встановлення обставин справи.
 
Так, у справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_2 , яка не брала участь у справі, також як і позивач, є спадкоємцем другої черги спадкування за законом - рідна сестра спадкодавця.
 
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частини перша статті 11 ЦПК України 2004 року).
 
Статтею 119 ЦПК України 2004 року встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не                           є зобов`язаними за вимогою особами.
 
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
 
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові      від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
 
Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
 
Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 мала право на оскарження рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2015 року, оскільки вона також може входити до кола спадкоємців після смерті спадкодавця в розумінні              статті  530 ЦК Української РСР, не перевірив, чи прийняла ОСОБА_2 спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця, зокрема, чи зверталась ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та чи проживала вона до дня смерті зі спадкодавцем, а тому дійшов передчасного висновку про те, що права та інтереси  ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, порушені рішенням суду першої інстанції, яким визнано за позивачем право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за законом.
 
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи, а тому судове рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, збирання доказів, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд процесуальної можливості ухвалити нове рішення у цій справі, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Також під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід перевірити доводи ОСОБА_2 про те, що вона не підписувала і не подавала апеляційну скаргу у цій справі.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк