справа № 362/548/18                     
головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/5402/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
09 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мостової Г.І.,
суддів Волошиної В.М., Слюсар Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позов мотивований тим, що по причині різних поглядів на спільне подружнє життя, перебування у шлюбі з відповідачкою стало не можливим.               З вини відповідачки сумісне життя і збереження сім`ї стало недоцільним.                 З початку 2016 року шлюбні відносини фактично припинились, спільне господарство не ведеться. Примирення з відповідачкою неможливе.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 . 
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 жовтня 1974 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 316.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704 грн 80 коп. судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи про розірвання шлюбу та під час розгляду перебувала за кордоном. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновок суду про небажання сторін зберегти сім`ю не відповідає дійсності; невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до неправильного ухвалення рішення. Також було порушено процесуальні норми, а саме: відповідачка не була належним чином повідомлена про наявність такої справи у суді.
Позивач ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу до яких приєднав копію ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2012 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Разом з цим, позивач зазначає, що ця ухвала підтверджує - позивач тривалий час подружні стосунки з відповідачем не підтримує. Також вказує на те, що вже майже 17 років проживає з іншою жінкою у цивільному шлюбі, тому збереження сім`ї із ОСОБА_1 є недоцільним.
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду та просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем - ОСОБА_1 , 21 лютого 2018 року відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання на 01 червня 2018 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 27 березня 2018 року була повідомлена про призначення розгляду справи на 01 червня 2018 року о 09 год. 00 хв. (а.с. 12).
Як вбачається з матеріалів справи, до початку проведення підготовчого судового засідання від відповідача - ОСОБА_1 , надійшла заява від 10 травня 2018 року, де вказано, що вона повідомлена про дату та час розгляду справи, просить розглядати справу без її участі та позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 14).
Одночасно з цим від позивача - ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи у його відсутності (а.с. 13).
Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що її заява від 10 травня 2018 року підроблена, на час розгляду справи вона знаходилась у державі Ізраїль та не могла б подати цю заяву, 27 квітня              2015 року скінчилася дія її паспорту громадянина України для в`їзду за кордон, новий вона не отримувала у зв`язку з відсутністю на території України, згідно з відміток у паспорті громадянки Ізраїлю на територію України з дачі його видачі (10 лютого 2016 року) по теперішній час вона не в`їжджала, підпис від імені ОСОБА_1 на цій заяві проставлений невідомою особою і візуально не схожий на дійсний підпис ОСОБА_1 .
На підтвердження цих обставин, заявником приєднано копію закордонного паспорту громадянина України та паспорта громадянина Ізраїлю, виданий на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 31, 50-55).
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що перебування відповідача ОСОБА_1 у державі Ізраїль у 2018 році підтверджено належними доказами.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Таким чином, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
З матеріалів справи, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 12 жовтня 1974 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Від спільного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач вказує, що по причині різних поглядів на спільне подружнє життя, перебування у шлюбі з відповідачкою стало не можливим. З вини відповідачки сумісне життя і збереження сім`ї стало недоцільним. З початку 2016 року шлюбні відносини фактично припинились, спільне господарство не ведеться. Примирення з відповідачкою неможливе. 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2012 року у справі № 1008/5627/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнано мирову угоду між ОСОБА_1 , громадянкою України, на час розгляду справи мешкає у державі Ізраїль, в особі представника адвоката Самарець А.М. та             ОСОБА_2 , громадянином України, на таких умовах:
ОСОБА_2 (відповідач) продає спірну квартиру АДРЕСА_1 та сплачує ОСОБА_1 (позивачу) суму у розмірі 40 000 доларів США шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, номер якого відповідачу позивачем буде повідомлено додатково безпосередньо перед перерахуванням коштів, не пізніше ніж протягом 6 місяців після затвердження цієї мирової угоди;
ОСОБА_1 (позивач) відмовляється від своїх претензій щодо наступного майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та є у повному користуванні Відповідача, в тому числі: автомобіль Huyndai ix35 (2011 р.в.) -304 000 грн., автомобіль Mitsubishi Carisma (2001 р.в.) - 80 000 грн.; сторони за цим позовом інших претензій один до одного не мають.
Також, позивач зазначає, що вказана вище ухвала підтверджує, що позивач тривалий час подружні стосунки з відповідачем не підтримує, майже 17 років проживає з іншою жінкою у цивільному шлюбі, тому збереження сім`ї із ОСОБА_1 є недоцільним.
Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та вказувала на те, що у зв`язку з певними матеріальними складнощами відповідач вимушена була виїхати на певний час на заробітки до держави Ізраїль. Між сторонами на сьогоднішній день підтримуються ті ж самі стосунки, які були і раніше. Не зважаючи на той факт, що позивач обманним шляхом розлучився з відповідачем через судове рішення, вона його пробачила та має намір зберегти сім`ю, а також продовжити сімейні відносини. Подружжя і по сьогоднішній день продовжують спільно утримувати сімейний будинок, який є у спільній частковій власності.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Під час розгляду справи колегією апеляційного суду встановлені фактичні обставини щодо взаємин подружжя, які свідчать, що розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, подружжя довгий час не проживають разом, позивач категорично не бажає проживати разом із відповідачем, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, заявник посилається на те, що отримала копію рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області про розірвання шлюбу - 27 січня 2020 року. 
Разом з тим, доказів про вчинення будь-яких дій для збереження сім`ї, крім оскарження рішення суду апеляційному порядку, після того як відповідач дізналася про розірвання шлюбу,  відповідачем не надано.
Відповідно до частин 3, 4 статті 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 жовтня 1974 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 316 - розірвати.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 704 грн 80 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 24 вересня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                             В.М. Волошина
 
                                                                                                                  Т.А. Слюсар