ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 715/1101/18
провадження № 61-9674 св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,          Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач - Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області, 
третя особа, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , 
треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року в складі судді Цуренка В. А. та на постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року в складі колегії суддів Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Глибоцької селищної ради та просила визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом, відповідно до якого спадкодавець усе своє майно заповів ОСОБА_1 .
 
Постановою від 15 травня 2018 року № 473/02-31 приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Браславської-Григорчак С. О. відмовив у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок.
 
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і просила встановити факт проживання ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1978 року по день смерті ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 .
 
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_7 , яка на день смерті проживала з                           ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу й разом вони за спільні кошти розпочали будівництво будинку по АДРЕСА_1 , яке було завершене 1987 року та в якому проживали вони разом на день смерті ОСОБА_7 .
 
Із метою оформлення спадщини після смерті матері вона звернулася з заявою до приватного нотаріуса, де була заведена спадкова справа, проте в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 було відмовлено в зв`язку з відсутністю в спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , і складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 76,4 м2, літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», вбиральні літ. «Д», колодязя № І, огорожі № 1-3, загальною вартістю 234 554 грн.
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте про порушення своїх прав вона дізналася в 2011 році, а з даним позовом звернулася в 2018 році, тобто пропустила позовну давність і з клопотанням про її поновлення в суд не зверталася.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року -  без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
10 травня 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2018 року та на постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 квітня           2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач за зустрічним позовом просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.
 
ОСОБА_2 указує, що про порушення свого права на спадщину вона дізналася лише після звернення ОСОБА_1 до суду в травні 2018 року з позовом до Глибоцької сільської ради про визнання права власності на домоволодіння, в якому ОСОБА_2 залучена як третя особа, а тому позовна давність нею не пропущена.
 
Аналіз змісту касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення пред`явлених вимог зустрічного позову, а в іншій частині в касаційному порядку не оскаржуються, тому Верховним Судом не переглядаються. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на дану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 25 травня 2001 року виконавчим комітетом Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області видане свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на ім`я ОСОБА_6 
 
27 жовтня 2017 року секретар виконавчого комітету Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області посвідчив заповіт, згідно з яким ОСОБА_6 усе належне йому майно заповів ОСОБА_1 .
 
Спірне нерухоме майно складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 76,40 м2, в тому числі житловою площею 61,0 м2, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г». вбиральні літ. «Д», колодязя №І та огорожі № 1, 2, 3, що розташовані по АДРЕСА_1 , який введений в експлуатацію.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 і ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину.
 
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції дали показання, що спірне нерухоме майно було побудовано спільно ОСОБА_6 і                    ОСОБА_7 , які проживали як подружжя без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство та за рахунок спільного бюджету побудували вказане нерухоме майно протягом 1980-1990-х років.
 
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_2 
 
Постановою приватного нотаріуса Тимофтій Л. М. від 20 листопада 2011 року №680/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідними частками належних до нього господарських будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 . у зв`язку з відсутністю в спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. 
 
Із указаною постановою ОСОБА_2 ознайомлена 20 листопада 2014 року. 
 
Під час розгляду справи в суді першої інстацнії ОСОБА_1 подала заяву про застосування позовної давності до вимог зустрічного позову. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній               до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне 
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Судові рішення в оскаружваній частині відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
 
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. 
 
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду                   від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).
 
Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції про обґрунтованість позову, оскільки суди встановили, що ОСОБА_2 проживала разом зі спадкодавцем і фактично прийняла спадщину.
 
Установивши, що про порушення своїх прав ОСОБА_2 дізналася                                    20 листопада 2011 року, отримавши постанову нотаріуса про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину, проте в установлений законом строк, а саме до 20 листопада 2014 року відповідний позов у суд не пред`являла, а з даним позовом звернулася в липні 2018 року, суди зробили правильний висновок про пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності та про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 грудня               2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 квітня                  2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку нерухомого майна залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Н. О. Антоненко
 
                                                                                                          В. І. Журавель
 
                                                                                                          Є. В. Краснощоков