ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р.	Справа № 520/9778/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Мінаєва К.В., м. Харків) від 22.11.2019 року (повний текст складено 22.11.2019 року) по справі № 520/9778/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський плитковий завод"
до Державної служби геології та надр України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПрАТ "Харківський плитковий завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Державної служби геології та надр України щодо прийняття рішення у формі наказу № 331 від 05.09.2019 р. за наслідками розгляду заяви ПрАТ "Харківський плитковий завод" з доданими документами на отримання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин Яблунівської ділянки вогнетривких глин строком на 5 років від 26.10.2017 р. № 2736 про відмову у наданні зазначеного Спеціального дозволу; зобов`язати Державну службу геології та надр України видати наказ про надання ПрАТ "Харківський плитковий завод" Спеціального дозволу на користування надрами Яблунівської ділянки вогнетривких глин з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин строком на 5 років з дня реєстрації спеціального дозволу; зобов`язати Державну службу геології та надр України видати ПрАТ "Харківський плитковий завод" спеціальний дозвіл на користування надрами Яблунівської ділянки вогнетривких глин з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин строком на 5 років з дня реєстрації спеціального дозволу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р. у справі № 520/11174/18 комісією з питань надрокористування Держгеонадр розглянуто заяву позивача від 26.10.2017 р. та прийнято рішення відмовити у наданні Спецдозволу на користування надрами Яблунівської ділянки надр, про що прийнятий наказ № 331 від 05.09.2019 р., у зв`язку з чим заява та пакет документів до неї, що є додатками, повернуто позивачу. Позивач вважає, що відповідач, повторно розглядаючи заяву позивача, не прийняв до уваги висновки, викладені у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019р. та Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р., в результаті чого прийняв оскаржуваний наказ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9778/19 позовні вимоги задоволено: скасовано наказ № 331 від 05.09.2019 р., яким відмовлено ПрАТ "Харківський плитковий завод" у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області; зобов`язано Державну службу геології та надр України видати наказ про надання ПрАТ "Харківський плитковий завод" Спеціального дозволу на користування надрами Яблунівської ділянки у Донецькій області з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин строком на 5 років з дня реєстрації спеціального дозволу; зобов`язано Державну службу геології та надр України видати ПрАТ "Харківський плитковий завод" спеціальний дозвіл на користування надрами Яблунівської ділянки у Донецькій області з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин строком на 5 років з дня реєстрації спеціального дозволу..
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.10.2017 р. ПрАТ "Харківський плитковий завод" звернулося до Державної служби геології та надр України з заявою про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин Яблунівської ділянки вогнетривких глин строком на 5 років № 2736. Зазначена заява подана у відповідності до ч. 4 статті 9 Закону України “Про адміністративні послуги” та підпункту 18 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. № 615 “Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами” в редакції від 21.06.2017р. згідно постанови Кабінету Міністрів України № 518, чинної на момент звернення. (а.с. 13-15)
Як зазначив позивач, 13.08.2018 р. ним отримано лист від відповідача про не прийняття позитивного рішення стосовно надання спецдозволу на користування надрами Яблунівської ділянки надр у зв`язку з тим, що підпункт 18 п. 8 Порядку виключено з 19.07.2018 р. відповідно до абзацу 8 підпункту 1 п. 2 Змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. № 518.
Також судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2019 р. Харківським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 520/11174/18 (залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р.), яким позовні вимоги ПрАТ “Харківський плитковий завод” задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оформлене протоколом № 8/2018 від 31.07.2018 р. рішення Держгеонадра в особі Комісії з питань надрокористування в частині вирішення питання за заявою ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 р. з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області. Визнано протиправними дії Держгеонадра з приводу повернення листом № 9 (№ 15427/03/12-18 від 08.08.2018 р.) матеріалів заяви ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 року з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області. Зобов`язано Держгеонадра вирішити по суті заяву ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 р. з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
У зв`язку з цим, 16.07.2019 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/11174/18 (а.с. 56), а 05.09.2019 р. відповідачем прийнято наказ № 331, яким відмовлено ПрАТ "Харківський плитковий завод" у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області (а.с. 58).
Відповідачем направлено на адресу позивача лист від 13.09.2019 р. № 19079/01/12-19, в якому зазначено, що 08.08.2019 р. на виконання рішення суду комісією з питань надрокористування Держгеонадр розглянуто заяву позивача від 26.10.2017 р. та прийнято рішення відмовити у наданні Спецдозволу на користування надрами Яблунівської ділянки надр, про що прийнятий Наказ № 331 від 05.09.2019 р., у зв`язку з чим заява та пакет документів до неї, що є додатками, повертається позивачу (а.с. 57). Підставою для відмови комісією з питань надрокористування Держгеонадр, яка відбулася 08.08.2019 р., є виключення підпункту 18 п. 8 Порядку з 19.07.2018 р. відповідно до абзацу 8 підпункту 1 п. 2 Змін, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. № 518.
Позивач, вважаючи, що відповідач при повторному розгляді заяви не прийняв до уваги висновки рішень Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р. та Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р., та прийняв наказ № 331 від 05.09.2019 р. про відмову у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у цій справі, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, з урахуванням висновків суду у рішенні, яке набрало законної сили, про неправомірність повернення документів, недоведеність відповідачем існування інших, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, у відповідача, в цьому випадку, відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а, отже, і відсутні перешкоди у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що позивач обрав спосіб захисту, який є одним із способів виконання рішення у справі № 520/11172/18, а отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Також вказав, що Постановою № 518 не регламентовано порядок розгляду заяв про надання спеціального дозволу, які подані в порядку пп. 18 п. 8 Порядку № 615, після виключення зазначеного підпункту, у зв`язку з чим ним правомірно відмовлено позивачу у наданні спеціального дозволу. Зазначив, що вимога суду про зобов`язання видати наказ про надання спеціального дозволу на користування надрами, є вимогою про прийняття позитивного рішення, що є дискреційним повноваженням, яке відноситься до компетенції відповідача та виходить за межі повноважень суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 р. № 1174 (далі – Положення № 1174), центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується на реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Держгеонадра України, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 4 Положення № 1174, встановлено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).
Відповідно до ст. 14 Кодексу України про надра від 27.07.1994 р. № 132/94-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Кодекс України про надра) надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.
Статтею 16 Кодексу України про надра передбачено, що спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пп. 18 п. 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. № 615 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок № 615), без проведення аукціону дозвіл надається для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, визначених у підрозділах "Сировина вогнетривка", "Сировина скляна та фарфоро-фаянсова", "Сировина цементна" розділу "Неметалічні" Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 р. № 827 (ЗП України, 1995 р., N 2, ст. 42; Офіційний вісник України, 2012 р., № 1, ст. 25), якщо заявник є власником цілісного майнового комплексу, на якому здійснюється виробництво кінцевої (готової) продукції, придатної для використання за призначенням кінцевим споживачем без додаткової промислової обробки (переробки).
Пунктом 8 Порядку № 615 передбачено, що Для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву разом з документами, зазначеними у додатку 1. Разом із заявою подаються дві копії заяви та доданих до неї документів. У заяві зазначаються назва і місцезнаходження ділянки надр, вид корисних копалин, відомості про заявника (найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця чи серія та номер паспорта такої особи (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган ДФС і мають відмітку у паспорті), інформація для здійснення зв`язку із заявником (номер телефону, адреса електронної пошти), а також підстава для надання дозволу згідно з пунктом 8 цього Порядку.
Пунктом 2 Додатку 1 Порядку № 615 визначено перелік документів, що подаються разом із заявою про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону для видобування корисних копалин, а саме: копія паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (фізичні особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті, замість зазначеного реєстраційного номера подають копію паспорта із серією, номером та відміткою); пояснювальна записка з обґрунтуванням необхідності проведення геологорозвідувальних робіт на ділянці надр із зазначенням мети її геологічного вивчення, потужності підприємства; каталог географічних координат кутових точок ділянки надр (похибка - менш як 1 секунда) із зазначенням її площі, а для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки підземних вод, - каталог географічних координат водозабірних споруд; оглядова карта (масштаб 1:200000); ситуаційний план з нанесеними межами площі геологічного вивчення та географічними координатами її кутових точок (похибка - менш як 1 секунда) у масштабі, який дає змогу перевірити правильність визначення координат, а для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки підземних вод, - ситуаційний план з нанесеними водозабірними спорудами та їх географічними координатами; оглядова геологічна карта (масштаб 1:200000 - 1:50000) з лініями проектних геологічних розрізів; гідрогеологічна карта (для родовищ підземних вод);  геологічні розрізи.
До зазначеного переліку додаються: у разі проведення геологічного вивчення за рахунок коштів державного бюджету - засвідчена в установленому порядку виписка з пооб`єктного плану; у разі розширення меж ділянки надр, наданої для геологічного вивчення: результати проведення геологорозвідувальних робіт, які підтверджують факт, що родовище (площа) виходить за межі ділянки надр, наданої в користування для геологічного вивчення родовища (площі); у разі продовження строку дії дозволу - позитивний висновок про проведення державної експертизи звітів щодо результатів геологічного вивчення надр, а також інших геологічних матеріалів
Для власника цілісного майнового комплексу відповідно до підпункту 18 пункту 8 цього Порядку - засвідчені копії документів, що підтверджують право власності на такий цілісний майновий комплекс, та відомості за підписом власника цілісного майнового комплексу про наявність матеріально-технічної бази, необхідної для виробництва кінцевої (готової) продукції, придатної для використання за призначенням кінцевим споживачем без додаткової промислової обробки (переробки), разом з копіями підтвердних документів, засвідченими печаткою (за наявності) та підписом власника цілісного майнового комплексу, що дають можливість її ідентифікувати, а також копіями документів, що підтверджують право власності на зазначену матеріально-технічну базу, засвідченими печаткою (за наявності) та підписом власника цілісного майнового комплексу.
Пунктом 8 Порядку № 615, також, передбачено те, що інформація про реєстрацію документів, що надійшли для надання дозволу, протягом трьох робочих днів з дня реєстрації розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу.
Документи, що не відповідають вимогам цього Порядку, повертаються заявникові. Інформація про повернення документів протягом трьох робочих днів з моменту прийняття рішення про повернення розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу.
Рішення про надання дозволу без проведення аукціону приймається протягом 30 календарних днів після отримання всіх погоджень, передбачених пунктом 9 цього Порядку, та пропозицій Мінприроди, передбачених пунктом 25 цього Порядку. Інформація про предмет зазначеного рішення розміщується на офіційному веб-сайті органу з питань надання дозволу протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття.
Надання дозволу без проведення аукціону здійснюється протягом 20 робочих днів після сплати у повному обсязі збору за надання спеціального дозволу.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 615, надання надр у користування, за винятком надання надр на умовах угод про розподіл продукції та у межах континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, погоджується з: 1) Радою міністрів Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, Київською і Севастопольською міськими радами - на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, а також для цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; 2) відповідними районними, міськими, селищними, сільськими радами - на користування ділянками надр, що містять корисні копалини місцевого значення.
Видача дозволу здійснюється на підставі заяви і документів, зазначених у додатку 1, та погоджується органами, визначеними абзацами другим - четвертим цього пункту.
Перелік органів місцевого самоврядування та відповідних місцевих держадміністрацій, визначених у статті 21 Кодексу України про надра, яким направляється на погодження надання у користування відповідної ділянки надр, визначається органом з питань надання дозволу відповідно до географічних координат ділянки надр, зазначених у заяві про отримання дозволу, та документів, зазначених у додатку 1.
Дії щодо погодження видачі дозволу вчиняються органом з питань надання дозволу без залучення особи, що звернулася за одержанням дозволу, відповідно до географічних координат ділянки надр, зазначених у заяві про отримання дозволу, і документів, зазначених у додатку 1, в межах строку, встановленого для видачі дозволу.
У разі ненадання органами, зазначеними в абзацах другому і третьому цього пункту, позитивної або негативної відповіді щодо погодження за результатами розгляду на найближчій сесії (але у будь-якому разі не пізніше ніж через 45 календарних днів з дати отримання документів від органу з питань надання дозволу) вважається, що надання дозволу ними погоджено.
Пунктом 25 Порядку № 615 встановлено, що наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання, відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу розміщуються протягом п`яти робочих днів на офіційному веб-сайті відповідного органу.
Наказ Держгеонадр та розпорядження Ради міністрів Автономної Республіки Крим про зупинення, анулювання дозволу, рішення про відмову в наданні чи продовженні строку дії дозволу можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 19 Порядку № 615 підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є: подання заявником документів не в повному обсязі; виявлення у поданих документах недостовірних даних; невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку; наявність інформації від правоохоронних органів та суб`єктів фінансового моніторингу, що заявник здійснює фінансування тероризму в Україні; відмова органів, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 9 цього Порядку, у погодженні надання надр у користування; наявність зауважень Мінприроди щодо надання дозволу відповідно до природоохоронного законодавства, передбачених пунктом 25 цього Порядку.
З аналізу вищенаведених норм випливає те, що Державна служба геології та надр України є уповноваженим органом на видачу в установленому порядку спеціальних дозволів на користування надрами. При цьому, видача таких дозволів відбувається на підставі поданої заяви з доданими до неї документами, вичерпний перелік яких встановлено пунктом 2 Додатку 1 Порядку № 615.
Судовим розглядом встановлено, що 26.10.2017 р. ПрАТ “Харківський плитковий завод” звернувся до відповідача із заявою з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
Відповідач не виявив недоліків в оформленні поданих документів і розпочав процедуру видачі Спеціального дозволу, у ході якої 14.12.2017 р. було одержано погодження від Мінприроди України, 28.02.2018 р. одержано погодження від Донецької обласної державної адміністрації, 05.06.2018 р. здійснено публікацію оголошення у друкованому засобі масової інформації.
В ході цієї процедури, 31.07.2018 р. відбулось засідання Комісії з питань надрокористування при Державній службі геології та надр України, де було прийнято оформлене протоколом № 8/2018 рішення про відсутність позитивного результату розгляду заяви ПрАТ “Харківський плитковий завод” від 26.10.2017 р.
У зв`язку з цим, листом № 9 (№15427/03/12-18 від 08.08.2018 р.) відповідач повернув матеріали заяви ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
Зазначені обставини були предметом розгляду в межах справи № 520/11174/18, за результатами розгляду якої рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 р., залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 р., адміністративний позов ПрАТ “Харківський плитковий завод” задоволено частково; визнано протиправним та скасовано оформлене протоколом №8/2018 від 31.07.2018р. рішення Держгеонадра в особі Комісії з питань надрокористування в частині вирішення питання за заявою ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 року з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області; визнано протиправними дії Держгеонадра з приводу повернення листом № 9 (№15427/03/12-18 від 08.08.2018р.) матеріалів заяви ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 р. з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області; зобов`язано Держгеонадра вирішити по суті заяву ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 року з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, 05.09.2019 р. відповідачем прийнято наказ № 331, яким відмовлено ПрАТ "Харківський плитковий завод" у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області. (а.с. 58). Також, відповідачем направлено на адресу позивача лист від 13.09.2019 р. № 19079/01/12-19, в якому зазначено, що 08.08.2019 р. на виконання рішення суду комісією з питань надрокористування Держгеонадр розглянуто заяву позивача від 26.10.2017 р. та прийнято рішення відмовити у наданні Спецдозволу на користування надрами Яблунівської ділянки надр, про що прийнятий Наказ №331 від 05.09.2019 р., у зв`язку з чим заява та пакет документів до неї, що є додатками, повертається позивачу. (а.с. 57).
Зі змісту апеляційної скарги слідує, що підставою для видачі наказу № 331 та повернення позивачу пакету документів вказано те, що згідно п. 19 Порядку № 615, підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є, зокрема, невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку. Також зазначено, що підпункт 18 пункту 8 Порядку № 615 виключено з 19.07.2018 року відповідно до абзацу 8 підпункту 1 пункту 2 Змін, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.08.2017 року № 518 і постановою № 518 не регламентовано, порядок розгляду заяв про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, які подані в порядку пп. 18 п. 8 Порядку № 615, після виключення зазначеного підпункту.
Що стосується таких доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
В ході розгляду справи № 520/11174/18 було встановлено, що позивачем було своєчасно подано заяву (заява з відповідним пакетом документів була зареєстрована Держаною службою геології та надр України за вхідним номером і датою: 26.10.2017 р. № 17908/02/12-17. В ході процедури видачі Спеціального дозволу позивачу, 14.12.2017 р. було одержано погодження від Мінприроди України, 28.02.2018 р. одержано погодження від Донецької обласної державної адміністрації, 05.06.2018 р. здійснено публікацію оголошення у друкованому засобі масової інформації.
Також у цій справі судами зроблені висновки про те, що доводи відповідача щодо правомірності повернення документів ПрАТ “Харківський плитковий завод”, як таких, що не відповідають вимогам Порядку № 615, є безпідставними, оскільки на час звернення позивача із заявою про надання спеціального дозволу на користування надрами, отримання погоджень та здійснення публікації у друкованому засобі масової інформації будь-яких питань щодо невідповідності наданих позивачем документів у Держгенадра не виникало. 
Враховуючи протиправність дій щодо тривалого не розгляду заяви позивача про надання спеціального дозволу, суди дійшли до висновку щодо відсутності законних підстав для повернення документів на адресу ПрАТ “Харківський плитковий завод” з питання отримання спеціального дозволу та зобов`язання відповідача вирішити це питання по суті.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення, а статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до чч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях ч. 1 ст. 370 КАС України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З наведеного вище вбачається, що рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що позивачам до відповідача був наданий необхідний та такий, що відповідав вимогам чинного законодавства (на момент подання відповідної заяви від 26.10.2017 р.) пакет документів на отримання Спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки корисних копалин Яблунівської ділянки вогнетривких глин строком на 5 років від 26.10.2017 р. № 2736, але оскільки рішення відповідача по суті цієї заяви прийняте не було, суди дійшли до висновку про наявність підстав для зобов`язання Держгеонадра вирішити по суті заяву ПрАТ "Харківський плитковий завод" від 26.10.2017 р. з питання отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
На підставі цього, колегія суддів зазначає, що питання відповідності наданого позивачем пакету документів вимогам законодавства, яке діяло станом на 26.10.2017 р. підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили і ця обставина не доказується при розгляді справи № 520/9778/19, в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України.
Що стосується правомірності наказу № 331, то як вказувалося вище, єдиною підставою для відмови позивачу у наданні Спецдозволу була та обставина, що згідно п. 19 Порядку № 615, підставами для прийняття рішення про відмову в наданні дозволу є, зокрема, невідповідність документів, поданих заявником, вимогам пункту 8 цього Порядку. Також зазначено, що підпункт 18 пункту 8 Порядку № 615 виключено з 19.07.2018 року відповідно до абзацу 8 підпункту 1 пункту 2 Змін, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.08.2017 року № 518 і постановою № 518 не регламентовано, порядок розгляду заяв про надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, які подані в порядку пп. 18 п. 8 Порядку № 615, після виключення зазначеного підпункту.
З наведеного вбачається, що фактично відмова відповідача обґрунтовується виключно тією обставиною, що з моменту подання заяви про отримання спеціального дозволу (26.10.2017 р.) і до моменту прийняття наказу № 331 (05.09.2019 р.) до законодавства, яке регулює спірні правовідносини були внесені зміни, які в подальшому і стали підставою для відмови позивачу в задоволенні поданої ним заяви.
Колегія суддів зазначає, що актуальна практика Європейського Суду з прав людини спирається на такі загально-правові категорії як "непорушність прав", "якість та точність закону", "стабільність та остаточність судових рішень", "законні очікування" тощо, які в свою чергу входять до поняття принципу правової (юридичної) визначеності. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Також колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ серед елементів принципу правової визначеності називає запобігання випадкам набрання чинності положеннями законодавства Співтовариства до моменту їх публікації. Така можливість є винятковою, коли це обумовлено цілями відповідного законодавства та у випадку, якщо законні очікування тих, на кого воно поширюється, належним чином забезпечені (рішення у справах Racke н Hauptzollamt Mainz (1979) та Hauptzollamt Landau (1979). Для забезпечення принципу передбачуваності закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків. Коли особа переконана у досягненні запланованого результату, має легітимні (законні) очікування, діючи згідно з нормами права, їй має бути гарантований захист цих очікувань. Близькою до окресленого принципу є презумпція незворотності дії закону в часі й неможливості застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування.
Оскільки станом на 26.10.2017 р. вимоги чинного законодавства не передбачали умовою надання дозволу проведення аукціону (пп. 18 п. 8 Порядку № 615) і позивач мав "законні очікування" на розгляд його заяви в порядку та у строки, що визначені законодавством, яке регулює спірні правовідносини, наступна зміна законодавства не може вплинути на право отримання зацікавленою особою спеціального дозволу, з урахуванням того, що ним були надані всі необхідні документи, оскільки це не відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний наказ № 331 від 05.09.2019 р., яким відмовлено ПрАТ "Харківський плитковий завод" у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області є неправомірним та підлягає скасуванню.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивач обрав спосіб захисту, який є одним із способів виконання рішення у справі № 520/11172/18, а отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, мас право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем па виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Судовим розглядом встановлено, що предметом розгляду справи № 520/11174/18 було визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення у формі наказу за наслідками розгляду заяви від 26.10.2017 р. № 2736, а предметом розгляду цієї справи є рішення Державної служби геології та надр України у формі наказу № 331 від 05.09.2019 р. за наслідками розгляду заяви від 26.10.2017 р. № 2736.
Отже, незважаючи на те що спір виник між тими самими сторонами, предмет спору не є однаковим, у зв`язку з чим, позивач застосував спосіб захисту передбачений діючим законодавством, що і підтверджено рішенням суду першої інстанції, а ці доводи апелянта є безпідставними.
З приводу доводів апелянта про те, що вимога суду про зобов`язання видати наказ про надання спеціального дозволу на користування надрами, є вимогою про прийняття позитивного рішення, що є дискреційним повноваженням, яке відноситься до компетенції відповідача та виходить за межі повноважень суду, колегія суддів зазначає наступне.
Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета кореспондується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством  (рішення від 15.10.2009 у справі " ОСОБА_1 проти України", п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, дискреція передбачає можливість вибору між правомірними варіантами дій. За наявності рішення суду у справі № 520/11174/18, яке набрало законної сили, в якому встановлено неправомірність повернення документів ПрАТ “Харківський плитковий завод”, у зв`язку з невідповідністю вимогам Порядку № 615 в редакції, чинній на час звернення позивача з відповідною заявою та строку, встановленого для прийняття рішення про надання спеціального дозволу на користування надрами, то прийняття повторного рішення про відмову в наданні зазначеного дозволу з тотожних підстав є неправомірним та вчинено з порушенням п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідач, відмовляючи у наданні позивачу дозволу, не довів інших підстав відмови, передбачених Порядком № 615.
Отже, у цій справі, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, з урахуванням висновків суду у рішенні, яке набрало законної сили, про неправомірність повернення документів, недоведеність відповідачем існування інших, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, у відповідача, в цьому випадку, відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а, отже, і відсутні перешкоди у наданні спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки вогнетривких глин Яблунівської ділянки у Донецькій області.
Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9778/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9778/19 – залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/9778/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  06.07.2020 року