КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
23 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 369/4959/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/8304/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарі Гойденко Д.В.

заявник                      ОСОБА_1 
 
заінтересована 
особа                          Центральне міжрегіональне управління 
                                   Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення                Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.С., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київської області про встановлення факту постійного проживання на території України,
 
в с т а н о в и в :
 
у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив суд встановити факт постійного проживання його на території України з 22.12.2008 по 18.10.2018.
В обґрунтування заяви зазначав, що у січні 1990 він разом з батьком приїхав на постійне проживання з Республіки Вірменія в Україну.
28.08.2008 рішенням Бериславського районного суду Херсонської області у справі   № 2-О-156/2008 встановлено факт постійного його проживання на території України станом до 24.08.1991 та з цього часу у Бериславському районі Херсонської області.
21.04.2009 Бериславським РВ УВМС України в Херсонській області йому видано паспорт громадянина України, а 10.09.2009 він отримав закордонний паспорт для виїзду за межі України.
31.05.2014 він вступив у шлюб з громадянкою Вірменії - ОСОБА_4 , від якого вони мають двох малолітніх дітей.
Звернувшись до територіального органу Державної міграційної служби України із заявою про видачу біометричного паспорта громадянина України для виїзду закордон, отримав відмову та йому було повідомлено про скасуванням паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.04.2009. Підставою для скасування стало рішення апеляційного суду Херсонської області від 10.05.2011, яким скасовано рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28.08.2008 у справі № 2-О-156/2008 та відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.
25.02.2019 він звернувся до УДМС в м. Києві з заявою про відновлення громадянства України, але йому повідомлено, що для оформлення документів потрібно надати рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28.08.2008 у справі № 2-О-156/2008 та рішення на підтвердження факту постійного проживання на території України останні 5 років.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2020 заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що він законно проживав на території України з 22.12.2008 по 18.10.2018, мав паспорт громадянина України, офіційно працював, одружився та має двох неповнолітніх дітей, у його власності перебуває рухоме та нерухоме майно. Суд не звернув уваги, що  його громадянство припинено лише 18.10.2018 з підстав скасування рішення Бериславського районного суду, за яким набуто громадянство.
У відзиві представник заінтересованої особи Котляр Ю.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що ОСОБА_1 , після скасуванням паспорта громадянина України офіційно не звертався з питання оформлення набуття громадянства до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.  Заявник вказує, що він звертався із відповідною заявою про відновлення громадянства 25.02.2019 до УДМС у м. Києві, проте на той час вже ці питання вирішувалися ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Вирішення ж питання про те, чи законно чи незаконно особа перебуває на території України належить до повноважень органів ДМС.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28.08.2008 у справі № 2-О-156/2008 встановлено, що ОСОБА_1 до 24.08.1991 постійно проживав і з того часу постійно проживає на території Бориславського району Херсонської області.
За заявою ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням з урахуванням вищезазначеного рішення суду заявнику 21.04.2009 Бориславським РВУ МВС України в Херсонській області видано паспорт громадянина України.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10.05.2011 рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28.08.2008 скасовано та у задоволенні заяви про встановлення факту проживання на території України відмовлено.
Відповідно до подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України від 18.10.2019, скасоване рішення УМВС України в Херсонській області від 22.12.2008 про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 та повідомлено останнього про припинення громадянства України.
ОСОБА_1 у заяві зазначає, що звертався до 25.02.2019 до УДМС у м. Києві із заявою про відновлення в громадянстві України та отримав відмову, проте будь - яких доказів щодо такого звернення не надав.
Відмовляючи у задоволені заяви суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів, необхідних для встановлення факту постійного проживання заявника на території України з 22.12.2008 по 18.10.2018.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України.
Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.
У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Підставою набуття заявником громадянства України стало рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 28.08.2008, яким встановлено, що ОСОБА_1 до 24.08.1991 постійно проживав і з того часу постійно проживає на території України.
Проте, після скасування цього рішення рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10.05.2011 та відповідно скасування рішення УМВС України в Херсонській області від 22.12.2008 про оформлення набуття громадянства України громадянину ОСОБА_1 (подання від 18.10.2019) останній із заявою про оформлення набуття громадянства України не звертався та це питання компетентним органом не розглядалося.
Підстави прийняття до громадянства України викладені у статті 9 Закону «Про громадянство України». Однією з таких підстав є  безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.
Перелік фактів, які можуть встановлюватися судом в порядку окремого провадження визначено у ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Відповідно до частини 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші акти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення має бути зазначено з якою метою заявник просить встановити такий факт та причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.
У матеріалах справи міститься довідка, видана Виконавчим комітетом Петропавлісько - Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області від 14.05.2019 про те, що  заявник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 28.11.2012 по теперішній час. 
Відтак місце проживання заявника з 28.11.2012 по 14.05.2019 посвідчено у вищезазначеній довідці. Суд не розглядає питання про встановлення фактів, які підтверджені іншими документами. Такий факт може бути встановлений лише у разі  відсутності документів, які посвідчують цей факт та неможливості одержання або відновлення таких документів.
Заявник вказує, що за повідомленням УДМС у м. Києві для набуття чи відновлення в громадянстві України він повинен надати докази постійного проживання на території України останні 5 років. Вищевказана довідка посвідчує факт проживання заявника у селі Петропавлівська Борщагівка більше 5 років.
Період же проживання заявника на території України з 22.12.2008 до 28.11.2012  доказами не підтверджений. Крім того, заявником не зазначено з якою метою він просить встановити такий факт, з урахуванням того, що факт його проживання останні 5 років посвідчено довідкою Виконавчого комітету Петропавлісько - Борщагівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області.
У разі ж звернення заявника до ДМС у м. Києві та Київської області із заявою про оформлення набуття громадянства України з наданням такої довідки та інших документів, необхідних для оформлення набуття громадянства України та відмови останнього у задоволенні заяви чи у розгляді заяви права заявника у такому разі підлягають захисту шляхом звернення до суду із позовом про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень неправомірними тощо.
Проте, оскільки заявник має документ, що посвідчує факт його проживання на території України протягом останніх 5 років та не звертався у встановленому законом порядку до компетентного органу для вирішення питання про оформлення громадянства України вимоги останнього про встановлення факту, що має юридичне значення  є безпідставними.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
                                                        п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від                                     04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 23.06.2020.

Головуючий                                                                         Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                     В. А. Кравець

                                                                                              О. Ф. Мазурик