Справа № 161/4050/20 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/790/20  Категорія: 70    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
з участю: 
секретаря судового засідання Вергуна Т.С.

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
В березні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися. Позовні вимоги мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час дитина вже повнолітня, однак продовжує навчатися в Східноєвропейському національному університеті імені Лесі Українки на факультеті міжнародних відносин. Вказує, що дочка навчається на денній формі навчання, а тому не може працювати, щоб отримувати доходи на своє утримання. Крім того, відповідно до умов договорів про надання освітніх послуг вартість навчання дочки становить 26 700 гривень на рік. Забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини вона самотужки не може, а тому вважає, що відповідач, як батько, має сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання. На думку позивача, відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки працює в ПрАТ «Керампром» та одержує заробітну плату.
Просить суд стягувати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною 23-ох років.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з 12 березня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, не врахував обставин, зазначених в ст. 182 СК України, а саме: наявність дружини, яка не працює і потребує утримання, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, двох малолітніх дітей, двох непрацездатних батьків. Зазначає, що суд своїм рішенням поклав на нього непосильний тягар, рішення суду є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення, провадження у справі закрити.
Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зазначає, що вони з дочкою є внутрішньо переміщеними особами внаслідок військових дій, проживають в орендованому житлі, у дочки незадовільний стан здоров`я, що потребує додаткових витрат та позбавляє можливості дочки знайти роботу, а відповідач займається ремонтом автомобілів та має доходи від ПАТ «Керампром», просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити у зв`язку з тим, що рішення суду є законним та цілком обґрунтованим і прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов, суд врахував аргументи відповідача про те, що він наразі перебуває в скрутному матеріальному становищі внаслідок того, що він не може офіційно працевлаштуватись на роботу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що він бере участь в утриманні батьків-пенсіонерів, але, на думку суду, такі обставини не звільняють його від обов`язку брати участь в матеріальному утриманні своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, в зв`язку з чим потребує його матеріальної підтримки. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та фактично перебуває на утриманні останньої. Також встановлено, що ОСОБА_3 , досягнувши повноліття, продовжує навчатися у вищому навчальному закладі на денній формі навчання та на платній основі, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків, зокрема, на витрати, пов`язанні з оплатою освітніх послуг, придбанням необхідного навчального приладдя та літератури, харчуванням.
Відповідно до довідки № 02/566 від 21 лютого 2020 року ОСОБА_3 є студенткою 1-го курсу факультету міжнародних відносин денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб освітнього ступеня «бакалавр» Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки . Термін навчання: з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.
З копії договору №21 (МВ) 2019с від 01 вересня 2019 року встановлено, що вартість навчання ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі становить 21 900 гривень в рік.
Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 продовжує навчатися, форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо її потреби в матеріальній допомозі батьків.
Суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, встановивши, що 08 листопада 2008 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 . В цьому шлюбі у відповідача народилось ще двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей.
Також встановлено, що ОСОБА_2 з 28 квітня 2020 року зареєстрований як безробітний в Костянтинівському міському центрі зайнятості, загальна сума його доходу за квітень 2020 року становить 604,57 грн.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України).
За змістом статті 201 СК до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 182 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, враховуючи, на утриманні відповідача є ще двоє неповнолітніх дітей, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, відповідає встановленим судом обставинам справи, нормам закону та є достатнім для повнолітньої дитини, що продовжує навчання, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину.
Посилання відповідача на те, що він не в змозі сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно із-за неотримання достатніх щомісячних доходів, а також, що у нього на утриманні ще батьки, не заслуговують на увагу, оскільки батьки забезпечують себе самостійно, оскільки являються пенсіонерами і відповідно отримують пенсію. 
Крім того, відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений обов`язку утримувати повнолітню дитину. 
У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначив, що отримує допомогу по безробіттю, тому стягнення аліментів поставить його у вкрай скрутне становище, разом з тим, суд першої інстанції постановив стягувати аліменти у частці від доходу, тому ця обставина не позбавить відповідача засобів до існування.
Крім того, ОСОБА_2 є здоровою особою особою працездатного віку, а тому суд не вбачає перешкод для його подальшого працевлаштування задля забезпечення утримання себе та власних дітей.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді