Справа № 357/4484/20                                                                                                                      Головуючий у 1інстанції Шовкопляс О.П.
Провадження № 33/824/2746/2020                                                                                                      Головуючий у 2 інстанції Капічон О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
                           
                  КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

                              П О С Т А Н О В А
                                І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
 
03 липня 2020 року                                                                           м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2020 року, щодо 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою:    АДРЕСА_1 , 
 
                                  В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, 30 квітня 2020 року о 05 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , рухаючись в м. Біла Церква, Київська область, по вул. Глиняній 3, керував транспортним засобом ВАЗ 21061 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 у присутності двох свідків, результат  огляду позитивний - становить 0,24%, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
 
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
 
Не погоджуючись з постановою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить, вказану постанову скасувати та провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
 
Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки суд першої інстанції виніс оскаржувану постанову без його участі та враховуючи те, що він проживає у м. Києві, а розгляд справи відбувався у Білій Церкві, він через технічні несправності автомобіля та обмеження міжміського сполучення спричиненого коронавірусною інфекцією не встиг на судовий розгляд. При цьому, повний текст постанови апелянт отримав лише 11 червня 2020 року.  
 
Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що вона підлягає поверненню апелянту, разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.
 
У відповідності до ч.  2 ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 09 червня 2020 року. Разом з тим, апеляційна скарга була направлена до суду засобами поштового зв`язку  20 червня 2020 року, тобто після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.
 
При цьому, вказана апелянтом обставина, в зв`язку з якою він пропустив строк на апеляційне оскарження не може бути визнана судом апеляційної інстанції як поважна, виходячи з наступного.
 
Так, з оскаржуваної постанови вбачається, що 09 червня 2020 року  ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, однак, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21), яке останній отримав 05 червня 2020 року.
 
Жодних клопотань про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 до суду не направляв, що свідчить про небажання останнього брати участь у розгляді справи. 
Крім того, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 11 червня 2020 року, в якій зазначено про те, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови. 
 
Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, при цьому, не вказавши жодної поважної причини, що саме перешкодило йому подати апеляційну скаргу в строк, визначений ч. 2 ст. 294 КУпАП. 
 
Посилання ОСОБА_1 на його молодий вік та відсутність юридичної освіти, не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідно до ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
 
У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що апелянтом не вказано об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не наведено обставин, які б вказували на неможливість звернення з апеляційною скаргою у передбачений законом строк, у зв`язку з чим приходжу до висновку про відсутність підстав для його поновлення та необхідності повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
 
                           П О С Т А Н О В И В:
 
Відмовити ОСОБА_1  в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2020 року щодо нього.
 
Апеляційну скаргу, разом з доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
 
Постанова  оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                         О.М. Капічон