КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-1905/1/10
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6107/2020
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
09 вересня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року у складі судді Кравченка М.В.,
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2010 року   ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до   ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна. 
Позовна заява мотивована тим, що сторони з 12 липня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було набуто у власність: земельну ділянку площею 0,0963 га та розташований на ньому будинок площею 40,4 кв. м по   АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,39 га, розташовану по                      АДРЕСА_2 ; житловий будинок по АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 . 
Посилаючись на те, що з травня 2008 року сторони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків, згоди щодо поділу майна не дійшли, просила розірвати шлюб, визнати за нею право власності на все вказане вище майно, крім квартири, яку просила залишити за відповідачем.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0963 га та розташований на ньому будинок площею 40,4 кв.м по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,39 га, розташовану по АДРЕСА_2 ; житловий будинок по   АДРЕСА_2 .
Визнано за   ОСОБА_2 право власності на квартиру    АДРЕСА_3 .
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Айбокс Банк» відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року рішення Дніпровського районного суду від 12 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по АДРЕСА_2 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 03 жовтня 2019 року передано цивільну справу № 2-1905/10 до Обухівського районного суду Київської області за територіальною підсудністю.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду  та відкрито провадження у справі.
07 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_3 подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010 та встановити заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в користування, заставу, іпотеку тощо нерухомого майна, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010. 
Заяву обґрунтовував  тим, що на даний час в провадженні суду розглядається спір про те, кому належить право власності на спірний будинок та земельну ділянку ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 за рішенням про розділ майна, але не зважаючи на це 09 грудня 2019 року було отримано від банку вимогу про виселення з житлового будинку, мотивуючи це тим, що 16.11.2019 року Державним реєстратором Кириловою Н.М. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 49939954 від 29.11.2019 за ПАТ «Айбокс банк», що фактично є рейдерством, таким чином дані дії вчиненні банком та ОСОБА_2 у змові та з метою незаконного позбавлення ОСОБА_1 , права власності на будинок та земельну ділянку, оскільки жодних документів від банку ОСОБА_1 не отримувались, жодних повідомлень про проведення перереєстрації не було. Жодних рішень суду про звернення будинку від ОСОБА_1 не існує. Вимога банку про виселення з будинку мотивована тим, що 07 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 , відповідачем по справі було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти, та останній зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.12.2006 року було укладено договір іпотеки між ОСОБА_2 та банком, предметом якого було спірне майно. Так у зв`язку з тим, що відповідач по справі ОСОБА_4 порушив вимоги умов договору про відкриття кредитної лінії №128/2006 від 07.09.2006, та Банком на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набуто право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, у вересні 2011 року ПАТ «Аграрний комерційний банк» (ПАТ «Айбокс банк» є правонаступником) звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги було задоволено, рішенням Апеляційного суду Київської області звернуто стягнення на предмет іпотеки тобто на спірне майно та встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом реалізації вказаного майна через прилюдні торги. Наразі позивачу відомо, що третя і особа, а саме ПАТ «Айбокс банк» вживає заходи щодо продажу житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010, що може унеможливити та/або ускладнити виконання рішення суду або ефективного захисту інтересів Позивача, доказом чого є скрин оголошення зі сайту продажу нерухомості, що додається.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на житловий будинок  АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010.
В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Айбокс Банк» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Обухівським районним судом Київської області при винесенні оскаржуваної ухвали про накладення арешту на майно, в якості забезпечення позову в порушення ст. 2 ЦПК України, не було встановлено наявності спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про володіння, користування та розпорядження житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0.39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010. Проте, в матеріалах справи наявні заяви позивача та відповідача які прямо вказують на відсутність спору по майну.
Також вказано, що в порушення ст.41 Конституції України, судом не було встановлено власника житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010 та обмежено право ПрАТ «Айбокс Банк» у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить йому на праві власності.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судове засідання з`явився адвокат Оберемко Д.О. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, інші учасники розгляду справи до суду не з`являлися, клопотань не подавали, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що заявником доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010, оскільки не вжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача та є співмірними з позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні частини вимог, щодо встановлення заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передачі в користування, заставу, іпотеку тощо нерухомого майна, а саме: житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,39 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 3223186803:02:004:0010, районний суд дійшов висновку, щодо необґрунтованості таких вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між  конкретним  заходом  до  забезпечення позову і предметом позовної вимоги,  зокрема,  чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Спір у цій справі виник з приводу розірвання шлюбу та поділу майна подружжя а саме, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та здійснити розподіл спільної сумісної власності подружжя.
У заяві ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на  нерухоме майно, придбане сторонами у період шлюбу та яке набуло статус спільного майна подружжя.
Отже, обставини справи дають підстави для висновку, що між сторонами дійсно існує спір, поза розумним сумнівом є підстави для твердження, що учасники розгляду справи можуть вчинити дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі можливого ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки  відповідно до заявлених позовних вимог.
Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції під час вирішення питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення майбутнього збереження майна та його захисту, позивач звернувся із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу ПрАТ «Айбокс Банк» необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» відхилити.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:  
 
 Судді: