ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1011/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-2345-04 Категорія:  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       01 жовтня 2020 року :Черкаський апеляційний  суд в складі:
   
суддів                                           Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря    Чуйко А.В.
                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року, постановлену в складі судді Годік Л.С., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Руслана Олеговича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Руслана Олеговича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , обґрунтовуючи скаргу тим, що 01 грудня 2019 року інспектором прикордонної служби «Косине» відділу прикордонної служби «Лужанка» Поп М.А. йому було відмовлено в перетині державного кордону на виїзд з України.
Підставою заборони перетину кордону було вказано те, що є рішення Уманського місцевого суду, згідно якого начальником відділу Благовіщенського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецьким Русланом Олеговичем винесено постанову ВП № 3873163 від 26 березня 2019 року, якою встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Скаржником було надіслано запити до Благовіщенського РВ ДВС про надання інформації щодо всіх існуючих виконавчих проваджень відносно нього та надання для ознайомлення всіх постанов.
Ознайомившись з постановами скаржником встановлено, що 08 травня 2007 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 3873163, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2345, виданого 10 листопада 2004 року Уманським місцевим судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини.
Скаржник вказує, що в січні 2014 року у нього народилося двоє дітей, які потребували тривалого лікування, а тому він змушений був брати кредити та станом на сьогоднішній день частина боргів ще не погашена. 
Наразі діти перебувають на «Д» - обліку та лікуванні у КЗ ЛОР Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері. Відповідно всі кошти, які були зароблені скаржником тимчасовими заробітками, оскільки він не міг знайти офіційну роботу за своїм фахом, йшли на лікування, оренду житла, комунальні послуги та погашення боргів.
Постановою державного виконавця ВП № 3873163 від 26 березня 2019 року на підставі виконавчого листа № 2-2345 виданого 10 листопада 2004 року Уманським місцевим судом встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
Підставою такого рішення, на думку виконавця, слугувало наявність ухилення боржника від виконання зобов`язань. Скаржник зазначає, що він не ухилявся та не вчиняв дій, які б унеможливлювали чи ускладнювали виконання судового рішення, ним були сплачені в повному об`ємі по 2014 рік всі нараховані платежі за рішенням суду, і тільки з моменту виникнення тяжких обставин, де першочергово стояло життя дітей та дружини, потягло за собою боргове становище сім`ї. 
На початку 2019 року скаржник перебував деякий час в Республіці Польща, де шукав роботу, щоб покрити борги, оскільки дружина, враховуючи хворобливий стан дітей, не може працювати. В будівельній компанії SKD-BUILDING SP.ZO.O, що у місті Жешув в Республіці Польща, ОСОБА_1 запропоновано посаду прораба з щомісячним окладом 4500 злотих, що дорівнює 28000 гривень. Приступити до роботи він повинен був уже з 01 грудня 2019 року. ОСОБА_1 товариством надано гарантійний лист щодо забезпечення робочого місця з підписанням трудового договору. Однак, у зв`язку із винесеною постановою державного виконавця від 26 березня 2019 року скаржник не може здійснити виїзд за межі України.
В матеріалах виконавчого провадження є всі необхідні відомості, що повністю ідентифікують його майновий стан як боржника. Отже, робота у вказаній компанії є для нього основним та єдиним заробітком, крім того працюючи в Польщі він зможе сплатити аліменти стягувачу. 
Скаржник також вказує, що 10 червня 2019 року начальником відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецьким Р.О. винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а тому, на думку скаржника, державним виконавцем мала бути скасовано заборона тимчасового обмеження у виїзді за межі України з підстав закінчення виконавчого провадження.
На підставі викладеного скаржник просив суд скасувати постанову начальника Благовіщенського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Руслана Олеговича від 26 березня 2019 року в межах виконавчого провадження № 3873163, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що дії начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Р.О. були вчинені в рамках виконавчого провадження, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, без будь-яких порушень законних прав та свобод учасників виконавчого провадження.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення яким задовольнити подану скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не було взято до уваги тяжкі обставини, що виникли в його сім`ї, а саме хвороба дітей та дружини, що потягло витрати та борги, а тому умислу на несплату аліментів у нього не було, від виконання рішення суду він не ухилявся. Також вказує, що в оскаржуваній постанові невірно вказана сума заборгованості по аліментам. Крім того, в рішенні суду вказано про те, що з наданих ОСОБА_1 документів не вбачається відомостей про оскарження ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України на підставі якої і винесено Постанову № 3873163 від 26 березня 2019 року, хоча така ухвала жодним судом не виносилась. Також зазначає, що судом не враховано те, що виконавчий лист повернуто та відповідно закінчено виконавче провадження, тому постанова мала бути скасована.
У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечила проти її задоволення, зазначаючи, що боржник знав про виконавче провадження але рішення суду не виконував внаслідок чого і утворилась заборгованість. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України накладається на строк до виконання зобов`язань, а доказів такого не надано. Такі обмеження були передбачені законом і мали законну мету.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
З поданої скарги вбачається, що  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Руслана Олеговича, постанову якого просив суд скасувати.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2004 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 09 вересня 2004 року до її повноліття (а.с.8).
На виконання зазначеного рішення суду, постановою державного виконавця відділу ДВС Ульяновського районного управління юстиції ВП № 3873163 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2345 виданого 10 листопада 2004 року Уманським місцевим судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі ј частини (а.с. 30).
Відповідно до статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відноситься, зокрема і обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положенням ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зі змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.
Частиною 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Документ про примусове виконання був пред`явлений 8 травня 2007 року.
У зв`язку з тим, що після зазначеної дати у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 26 березня 2019 року за період з 02 червня 2007 року по 26 березня 2019 року становить 65000 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, постановою начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Р. О. від 26 березня 2019 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-2345 від 10 листопада 2004 року.
Скаржником не надано доказів на спростування наявної у нього заборгованості зі сплати аліментів.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий лист повернуто стягувачу та відповідно виконавче провадження закінчено.
Так, дійсно в матеріалах справи міститься постанова начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Р.О. про повернення виконавчого листа № 2-2345 виданого 10 листопада 2004 року (ВП № 2873163) стягувачу з тих підстав, що проведеними виконавчими діями встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо накласти стягнення, п.2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.22).
Вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення скасовуються в тому випадку, якщо виконавчий документ повертається до суду, а не стягувачу як в даному випадку.(ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»)
Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, за положеннями статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.
Як вбачається з повідомлення начальника Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сандецького Р.О. № 2574/131-24/1 від 29 січня 2020 року на виконанні у вказаному відділі ДВС знаходиться ВП № 3873163 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян на одну дитину до досягнення нею повноліття. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на наявність інших утриманців, скрутне матеріальне становище, а також працевлаштування боржника за межами України до уваги не приймаються, оскільки наявність заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці згідно до законодавства надає державному виконавцю право виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення останнім заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Безпідставними також є доводи апеляційної скарги щодо того, що скаржник не ухилявся від виконання рішення суду, оскільки ознака «ухилення боржника від виконання рішення суду по сплаті аліментів» не має значення у даній справі. Підставою винесення постанови, передбаченої ст.ст.11,71 Закону України «Про виконавче провадження» є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після пред`явлення виконавчого документа до виконання та сукупний розмір відповідних платежів.
Помилкове посилання суду першої інстанції на статтю 441 ЦПК України, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.
Доводи апелянта про порушення статті 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки такі обмеження передбачені законом, з метою захисту прав дитини на належне її утримання, тобто мають легітимну мету.(частина 3 статті 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)
За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2020 року у справі за  скаргою  ОСОБА_1 на дії та бездіяльність начальника відділу Благовіщенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Сандецького Руслана Олеговича, заінтересована особа:  ОСОБА_2  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлений  1 жовтня 2020  року.  

       Судді