Справа № 139/503/20 
Провадження № 33/801/711/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року визнано винною  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір в розмірі 420,20 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2020 року о 02:40 год. в смт. Муровані Курилівці Вінницької області, по вул. Героїв Майдану, водій ОСОБА_1  керувала автомобілем марки “SUBARU LEGACY”, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушила п. 2.9 «а» ПДР. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. 
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року про визнання її винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було встановлено достатніх доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак відсутні підстави для застосування заходів адміністративного впливу, при цьому жодних доказів на підтвердження факту керування останньою транспортним засобом матеріали справи не містять, а працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснювались права, зокрема право скористатися юридичною допомогою. 
Працівниками поліції було порушено порядок огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, оскільки огляд проведено всупереч вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року
Також, на думку особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП мало б бути складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а не за факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Крім того, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначено, що при розгляді справи в суді першої інстанції незважаючи на заявлене нею клопотання про виклик свідків, останні не були допитані в судовому засіданні, що позбавило її прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався неодноразово, однак 24.09.2020 року розгляд справи було відкладено за клопотанням захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, 28.09.2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням самої ОСОБА_1 .
В судове засідання, призначене на 01.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
          Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204771, 18.06.2020 о 02:40 год. , в смт. Муровані Курилівці Вінницької області, по вул. Героїв Майдану, водій ОСОБА_1  керувала автомобілем марки “SUBARU LEGACY”, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Своїми діями  ОСОБА_1  порушила п. 2.9 «а» ПДР. 
Із вказаного протоколу також слідує, що ОСОБА_1 підписала даний протокол, будучи ознайомленою з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Як вбачається з чеку приладу «Драгер», тест №1383 від 18 червня 2020 року, 18 червня 2020 року о 02:18 год.  ОСОБА_1  перебувала в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту – 1,04%. 
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 18 лютого 2020 року за № 12-01/0512, газоаналізатор Alcotest 6820 ARВЕ-0029, виробник Drager Safety AG&Co/ KGaA, Німеччина, за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам МПУ 066/05-2013, свідоцтво чинне до 18 лютого 2021 року. 
Згідно п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Згідно п.п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , на пропозицію працівників поліції, в присутності двох свідків пройшла огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, за результатом якого встановлено, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту – 1,04%.
Наведене підтверджується чеком приладу «Драгер» від 18 червня 2020 року та відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, долученим до матеріалів справи та дослідженим судом першої інстанції. 
Згідно частини третьої статті 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до розділу І п. 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
       Згідно з пунктом 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N1103 огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
       Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
       У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. (п. 8 Порядку).
       Однак, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, ОСОБА_1 , яка не погодилася із результатами проведеного огляду на місці зупинки та яку працівниками поліції було доставлено до медичного закладу, відмовилася від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та погодилася із результатами огляду, проведеного на місці зупинки. 
       Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджуються зібраними по справі доказами.
Крім того, як вбачається з постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення визнала в повному обсязі та у скоєному розкаялась. 
З урахуванням наведених обставин, доводи апеляційної скарги стосовно відсутності належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення мав би бути складений у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними та необґрунтованими. 
Що стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції їй не було роз`яснено її права, то вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204771 слідує, що ОСОБА_1 підписала даний протокол, будучи ознайомленою з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП. 
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то слід зазначити наступне. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №204771 від 18.06.2020, в графі протоколу «поясненя особи, яка притягується до адміністративної відповідальності»  ОСОБА_1 зазначено: «шейк 2 випила і керувала машиною», що підтверджує як факт керування особою транспортним засобом, так і факт перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому, ні матеріали справи, ні досліджений судом відеозапис з нагрудної камери працівника поліції жодних зауважень, щодо того, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом не містять, а навпаки підтверджують факт керування автомобілем. 
Таким чином, аргументи апеляційної скарги про те, що  ОСОБА_1  не керувала транспортним засобом є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. 
Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, то дана обставина не спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 про доведеність її вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, до того ж при розгляді справи в суді першої інстанції остання визнавала свою вину у вчиненні правопорушення. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. 
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. 
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Відповідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 19 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Вінницького
       апеляційного суду:                                                  В. В. Оніщук