УХВАЛА

04 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/5976/19
адміністративне провадження № К/9901/17293/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Дашутіна І.В., Шишова О.О.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2020 року у справі № 280/5976/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду у Запорізькій області, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зобов`язати відшкодувати та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської служби України у м.Запоріжжі суму шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, в розмірі 22944,25 грн. (податок з доходів фізичних осіб 21095,42 грн. та військовий збір 1848,83 грн.).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2002 року позивачу призначено пенсію за вислугу років. Вказує, що відповідно до положення абзацу 1 підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, орган Пенсійного фонду України, як податковий агент, з 1 березня 2015 року по 28 серпня 2018 рік включно, щомісячно утримував з пенсії позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 зазначені положення Податкового кодексу України визнано неконституційними. За таких обставин, позивач вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання, йому завдано матеріальну шкоду у виді незаконного утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
У поданій касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судові рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Оскаржуванм судовим рішенням та матеріалами касаційної  скарги встановлено, що спірні правовідносини виникли щодо відшкодування позивачу з Державного бюджету суми утриманого податку на доходи фізичних осіб і військового збору з його пенсії.
Як вбачається з рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня  2020 року зазначену справу призначено та розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2020 року у справі № 280/5976/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду у Запорізькій області, про відшкодування шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  І.В. Дашутін  О.О. Шишов