Ухвала

30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/15687/19
провадження № 61-8777ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тертичний Юрій Вікторович, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності на ідеальну частку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності на ідеальну частку.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні літ. «Б-1» на АДРЕСА_1 , яке є предметом договору дарування, укладеного 10 січня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сушик Л. А., зареєстрованого в реєстрі за № 13.
У іншій частині вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
12 червня 2020 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тертичний Ю. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 травня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тертичний Ю. В., не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тертичний Юрій Вікторович, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 19 травня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 30 червня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             Ю. В. Черняк