ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 683/886/19 Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1013/20                                 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
суддів:          Кутурланової О.В.,
                        Орловської Н.В.,
секретар         Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту патрульної поліції, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом адвоката Бірючинського Едуарда Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,  

В С Т А Н О В И В :

23 січня 2019 року адвокат Бірючинський Едуард Олександрович, діючий від імені ОСОБА_2 , звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова  з вказаним позовом, в якому просивстягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 25500,00грн в якості відшкодування моральної шкоди та 10000,00грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 

Позовні вимоги, представник позивача, пославшись зокрема на ч.ч.1 і 2 ст.1167, ч.1 ст.1174 ЦК України, обґрунтував наступним. 
21.12.2017 року інспектором 2-ї роти 1-го батальйону лейтенантом поліції Шрамко А.Л. було винесено постанову БР №027937 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, нібито не виконав п.8.5.1 ПДР України, перетнув суцільну повійну смугу. 
16.04.2018 року Київський районний суд м.Харкова виніс рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйонну №1 УПП у Харківській області Шрамко А.Л. про визнання дій протиправними і незаконними, визнано протиправними дії інспектора роти №2 батальйонну №1 УПП у Харківській області Шрамко А.Л. (протиправними щодо винесення постанови БР №027937 від 21.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП), скасовано постанову інспектора роти №2 батальйонну №1 УПП у Харківській області Шрамко А.Л. серії БР №027937 від 21.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. 
07.12.2018 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. 
03.01.2019 року будо отримано відповідь, якою відмовлено у відшкодуванні позивачу моральної шкоди. 
Моральна шкода полягає в тому, що в період з 21.12.2017 року по 17.05.2018 року ОСОБА_2 був підданий адміністративному стягненню, тобто вважався особою, яка скоїла адміністративне правопорушення. Незаконними діями позивачу було завдано моральні страждання, оскільки він понад п`ять місяців оскаржував дії працівників поліції, які його незаконно притягнути до адміністративної відповідальності, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 25500,00 грн, а саме вважає співмірною компенсацією за завдані моральні страждання, вираженою і такою, що відповідає межам розумності, за рахунок коштів державного бюджету України, а саме з асигнувань Департаменту патрульної поліції. 
У зв`язку з викладеним, представник позивача просив задовольнити позов. 

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.01.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. 

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 , діючий від імені відповідача, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову через його необгрутованість з огляду на таке. 
До правовідносин за даним позовом Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" застосуванню не підлягає. 
Аналіз ч.ч.1 і 6 ст.1176 дає підстави для висновку, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).
Тут слід зазначити, що позивач має довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Вважає, що позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач, що настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. 
Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Щодо витрат на правову допомогу зазначив, що у копії додатку до договору про надання правової допомоги не зазначений обсяг, складність та тип правової допомоги, відсутній кошторис витрат. Тобто, за наданими позивачем документами неможливо визначити належність виплачених позивачем коштів на представництво інтересів адвокатом саме у цій справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.02.2019 року вказану цивільну справу було передано за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області. 

Адвокатом Бірючинським Едуардом Олександровичем, діючим від імені ОСОБА_2 , надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, а судові витрати підтверджуються актом про прийняття-передачу наданих адвокатом послуг від 20.05.2019 року та Розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу. 

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року позов був частково задоволений. Суд вирішив:
--- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 1500,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди;
--- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 2500,00 грн понесених судових витрат;
--- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн;
--- в решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , діючий від імені Департаменту патрульної поліції, просить вказане рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. При цьому послався на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що суд не врахував того, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була скасована рішенням суду, тобто частково моральна шкода відшкодована самим фактом встановлення судом справедливості у адміністративній справі, а отже позивач отримав належну компенсацію за притягнення його до адміністративної відповідальності.
Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що рішенням суду в адміністративній справі слід було відмовити у задоволенні вимоги про визнання неправомірними дій інспектора, оскільки ст.286 КАС України чітко визначено, які рішення приймають суди за наслідками розгляду справ даної категорії. 
Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є недоведеним. Зокрема, не доведено погіршення стану здоров`я, погіршення відносин з оточуючими.
Також вказав, що судом не враховано положень ст.1174 ЦК України, яка передбачає відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини завдавала, при цьому позивач повинен довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та завданою шкодою. Натомість позивачем доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди не надано. Також ним не доведений розмір моральної шкоди.
Крім того, зазначив, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн не є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт, адже справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження, що не вимагає значного обсягу консультацій та правової допомоги, представництво клієнта в Херсонському районному суді не здійснювалось. 

У своєму відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бірючинський Едуард Олександрович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Департамент патрульної поліції є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 40108646.

У провадженні Київського районного суду м.Харкова перебувала адміністративна справа №640/20550/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону №1 УПП у Харківській області Шрамко Анни Леонідівни про визнання дій протиправними і незаконними, скасування постанови.

Рішенням вказаного суду від 16.04.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 був задоволений. Зокрема, суд вирішив:
--- визнати протиправними дії інспектора роти №2 батальйону №1 УПП у Харківській області Шрамко Анни Леонідівни (протиправними щодо винесення постанови БР №027937 від 21.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП;
--- скасувати постанову інспектора роти №2 батальйону №1 УПП у Харківській області Шрамко Анни Леонідівни серія БР №027937 від 21.12.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП;
--- на підставі п.3 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 (а.с.7-9).

       Вказане судове рішення наявне в ЄДРСР. 

07.12.2018 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності 21.12.2017 року інспектором патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону лейтенантом поліції Шрамко А.Л. (а.с.10-12).

Листом Департаменту патрульної поліції від 28.12.2018 року №К-2643/41/14/01-2018 ОСОБА_2 відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди. Повідомлено, що Департамент патрульної поліції не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи досудове слідство. Таким чином правовідносини між ОСОБА_2 та Департаментом патрульної поліції не регулюються положеннями Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Крім того нормативно-правовими актами, якими керується Департамент патрульної поліції, не встановлено порядок перерахунку грошових коштів особі за її зверненням в рамках Закону України "Про звернення громадян".

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання; у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України. Також суд виходив з того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки рішенням суду визнано незаконними дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини відповідача. Також суд виходив з того, що позивачеві були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності, і цей факт спричинив йому моральні страждання. При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також суд виходив з того, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди (25500,00грн) є недоведеним, доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача, погіршення відносин з оточуючими, суду не надано. З урахуванням наведеного та враховуючи, що частково моральна шкода відшкодована самим фактом встановлення судом справедливості у адміністративній справі, скасування судом несприятливих наслідків незаконного притягнення до відповідальності, враховуючи, що звернення до суду з адміністративним позовом потребувало додаткових зусиль, зміну нормальних життєвих зв`язків, розмір відшкодування за такі моральні страждання суд визначив, керуючись принципами справедливості, виваженості та розумності, у розмірі 1500,00грн.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.ст.19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями Закону України "Про національну поліцію":
--- національна поліція України (поліція) – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ч.1);
--- держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19);
--- поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює, зокрема, провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п.8 ч.1 ст.23).

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч.6 вказаної норми закону шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Тобто, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: "статтями 2, 4 Закону України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)". 

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За п.5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що у цій справі суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт протиправних дій відповідної посадової особи відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та яким скасовано відповідну постанову і закрито провадження про адміністративне правопорушення, прийшов до вірного висновку про те, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача та дотримався вимог розумності і справедливості, про що зазначено в п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4.
Отже, встановивши зазначене, те, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовував свій позов, та на підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов. 

Апеляційний суд вважає такий висновок суду правильним, зроблений у відповідності до чинного законодавства.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постанові від 26.02.2020 року у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). 

Разом з тим, як вже зазначалось, за ст.1174 ЦК України шкода у відповідних випадках відшкодовується державою.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно з п.п.3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

При вирішенні спору суд не врахував цих положень закону, помилково зазначивши про необхідність стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу із Державної казначейської служби України.

З огляду на зазначене, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити у зазначеній частині, а рішення суду – змінити, стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача вказані суми на відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що рішенням суду в адміністративній справі слід було відмовити у задоволенні вимоги про визнання неправомірними дій інспектора, оскільки ст.286 КАС України чітко визначено, які рішення приймають суди за наслідками розгляду справ даної категорії. При цьому апеляційний суд враховує, що відповідне рішення суду є таким, що набрало законної сили.
Також слід відхилити й посилання скаржника на часткове відшкодування позивачу моральної шкоди самим фактом встановлення судом справедливості у адміністративній справі, оскільки цим самим моральну шкоду відшкодовано лише частково, про що вказує і сам скаржник. Апеляційний суд враховує й позицію позивача з цього приводу.
Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди та її розміру, оскільки, як встановлено судом, позивачеві були спричинені моральні страждання, які полягали у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності, і цей факт спричинив йому моральні страждання.
Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неспівмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00грн. При цьому апеляційний суд враховує, що судом із заявлених позивачем до стягнення 10000,00грн в рахунок відшкодування судових витрат за надання правової допомоги стягнуто лише 2500,00грн, враховує, що з огляду на складність справи, її тривалість, того, яке вона має значення для сторін, обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та послуг, що підтверджується актом прийняття-передачі наданих послуг від 20.05.2019 року та Розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу, стягнута судом сума є співмірною, відповідає складності справи та положенню ч.4 ст.137 ЦПК України.

Оскільки відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" за подання цього позову судовий збір не справляється, то судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, при розгляді справи судом першої інстанції та перегляді рішення в суді апеляційної інстанції, слід компенсувати за рахунок держави.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судового збору у розмірі 1921,00 грн слід скасувати. Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору,слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту патрульної поліції, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2020 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1500,00грн в якості відшкодування моральної шкоди та 2500,00грн понесених судових витрат. 

Це ж рішення в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судового збору у розмірі 1921,00 грн – скасувати.

Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору,компенсувати за рахунок держави. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 15 липня 2020 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 О.В. Кутурланова
                        
                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  Н.В. Орловська