Ухвала
08 липня 2020 року
місто Київ
справа № 333/7064/19
провадження № 61-9169ск20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про зняття арешту з коштів боржника,
ВСТАНОВИВ:
16 березня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов   ОСОБА_1    до   Комунарського   відділу   державної  виконавчої  служби   м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про зняття арешту з коштів боржника.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2020 року, залишеною  без  змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.
Судове рішення першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позивач є стороною виконавчого провадження та фактично не погоджується з діями державного виконавця, здійсненими при виконанні судового рішення. Враховуючи положення статей 19, 447 ЦПК України дійшов до висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому є підстави для відмови у відкритті провадження у справі за поданою заявою.
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Підставою для скасування оскаржених судових рішень заявник вказує порушення судами норм процесуального права і недотримання його прав. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не повно з'ясували обставини справи, дійшли до невірних висновків, а тому рішення судів є незаконними та необґрунтованими.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судами встановлено, що у позові ОСОБА_1 вказує, що на підставі виконавчого листа № 0816/1851/2012 виданого Михайлівським районним судом Запорізької області від 15 серпня 2013 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60592379.
26 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. В результаті чого, було арештовано банківський рахунок на який зараховується заробітна плата.
Вважає такі дії державного виконавця протиправними в зв`язку із чим просить скасувати постанову державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника, що надходять на рахунок ОСОБА_1 , на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий у Запорізькому відділенні АТ КБ «Приватбанк».
Суди врахували зміст заявлених вимог і те, що позивач є стороною виконавчого провадження та не позбавлений права оскаржувати дії державного виконавця, в тому числі ті, які стосуються неконкретного зазначення у постанові про арешт рахунків, які заборонено арештовувати законом.
У позові також позивачем не заявлено жодних вимог матеріально правового характеру, а йдеться про скасування постанови державного виконавця, що є предметом оскарження дій ВДВС, а не підставою для заявлення позовудо ВДВС.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі статті 186 ЦПК України. 
До того ж судом першої інстанції роз`яснено позивачеві ОСОБА_1 можливість звернення до суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.  
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанції норм ЦПК України. Правильність застосування судами норм права не викликає розумних сумнівів.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про зняття арешту з коштів боржника, - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                    Є. В. Петров
                                                                                                                              С. Ю. Мартєв
                                                                                                                           В. М. Сімоненко