Справа № 153/1276/19
Провадження № 22-ц/801/1296/2020
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року	Справа № 153/1276/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору оренди будинку, -
в с т а н о в и в:

У вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору оренди будинку, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником будинку АДРЕСА_1 . Порадившись із дружиною, та маючи скрутне матеріальне становище, а також ряд хвороб, вирішили здати будинок в оренду. 11.01.2018 між ним та відповідачкою було укладено договір оренди будинку (житлового приміщення). 11.01.2018 відповідач ОСОБА_1 вселилася в квартиру зі своєю сім`єю, а саме: чоловіком та трьома дітьми. Відповідно до умов договору оренди будинку він, в порядку та на умовах, передав у строкове платне користування житлове приміщення, а відповідач ОСОБА_1 прийняла житлове приміщення та зобов`язалася сплачувати орендну плату. Стан будинку було зафіксовано в договорі оренди, а саме: придатний для проживання та з проплаченими послугами. В разі припинення або розірвання договору, орендодавцеві має бути повернутий будинок в належному стані та відшкодовано всі збитки в разі погіршення будинку. Відповідно до умов договору відповідач мала оплачувати в місяць 500 грн. та комунальні послуги відповідно до того, скільки їх використає. Крім цього, відповідно до договору оренди, закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою у повному обсязі, враховуючи санкції (якщо такі передбачені договором). У разі припинення (розірвання) договору оренди, орендар мала сплатити орендну плату та комунальні послуги. З відповідачкою вони спілкувалися дружно, він її жалів, оскільки вона мала трьох дітей, і просила почекати орендну плату, на що він погоджувався, так як між ними був укладений договір оренди. Договір оренди ним було зареєстровано в податковій. Протягом усього року відповідачка не оплатила орендну плату відповідно до договору. Оплата була лише перші два місяці. Вселилася відповідачка 11.01.2018, а виселилася 15.03.2019. А тому загальна заборгованість складає 6 000 гривень. Зазначив, що останнім часом відповідачка його не допускала до будинку аби перевірити лічильники, посилаючись на те, що вони відпочивають. Також зазначив, що він попередив їх про заборгованість по квартирі майже рік та по комунальних послугах, пригрозив розірвати договір. Вказав, що він протягом року важко хворів, постійно був в лікарні і не міг контролювати свій будинок. По виписці з лікарні, він прийшов до будинку щоб перевірити лічильники і забрати свої кошти по договору, але відповідачка накинулася на нього за те, що він вимагає в неї гроші. Між ними сталася словесна суперечка і відповідачка викликала поліцію. Виклик поліції йому був на руку, оскільки вважав, що поліція допоможе йому врегулювати спір та отримати свої кошти, але по приїзду поліції відповідачка повідомила поліцейським, що він перешкоджає їй виїхати з орендованого будинку з малими дітьми. Він повідомив, про те, що і мови не було, мова йшла про заборгованість по оренді. Поліцейські допомогли відповідачці звільнити приміщення його будинку, а йому роз`яснили право звернутися до суду. В той день він зайшов до будинку і подивився на лічильники. Суми були захмарні. Після цього він знову попав до лікарні. Вказав, що він неодноразово телефонував відповідачці, але вона не відповідала, а згодом змінила номер телефону. Відповідачка заборгувала йому 6 000 грн. Станом на 01.06.2019 заборгованість за користування світлом становить 8 599,98 грн., станом на 15.03.2019 заборгованість за користування газом становить 1 178,17 грн., станом на 25.07.2019 заборгованість за вивезення побутових складає 273,88 грн. Загальна сума матеріальних збитків складає 16 052,03 грн. Крім цього, позивач зазначив, що навмисними діями ОСОБА_1 йому було спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях та моральних переживаннях, шляхом порушення нормального ритму його життя, що приводить його до пригніченого стану та категоричною відмовою відповідачки відшкодувати у добровільному порядку завдані збитки. Маючи хворобливий стан здоров`я він часто відвідував лікарню, а завдяки спричиненому відповідачкою стресу він був вимушений лікуватися часто, що призвело до інвалідності. Зазначив, що він практично втратив здоровий сон, знаходиться постійно у стані фізичної напруги та на межі нервового зриву. На цьому ґрунті у нього значно погіршився стан здоров`я та самопочуття. Стали хронічними перепади артеріального тиску та інші хвороби, що викликають постійні головні болі. Зазначив, що такий стан докорінно змінив звичний для нього спосіб життя та завдає неймовірних фізичних і душевних страждань, принижує його людську честь і гідність, негативно відображається на його здоров`ї. Тому з урахуванням наведеного він оцінює спричинену йому моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. 
24.02.2020 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання умов договору оренди будинку, в якій останній вказав, що на сьогоднішній день відповідачка завдала йому матеріальних збитків на суму 13364 гривні 98 копійок та спричинила йому моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. 
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , завдану матеріальну шкоду у сумі 12 003 гривні 07 копійок, завдану моральну шкоду у сумі 1 000 гривень, а всього - 13 003 (тринадцять тисяч три) гривні 07 копійок.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 768 гривень 40 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам. 
Судом встановлено, що згідно договору оренди будинку (житлового приміщення) від 11.01.2018 між сторонами укладено договір оренди будинку. Строк оренди приміщення складає 12 місяців. Розмір місячної орендної плати складає 500 грн (а.с.15-16).
Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2012 (а.с.13) та копії витягу про державну реєстрацію прав від 27.03.2012 (а.с.14), вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина складається з цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Тобто, встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №114 від 25.07.2019 виданої КУП «Ековін» заборгованість на 25.07.2019 згідно договору 96011326, перед КУП «ЕкоВін» за вивезення побутових складає 273,88 коп., за місцем проживання позивача, тобто за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
З довідки виданої ПАТ «ВінницяГаз» 15.03.2019 вбачається, що станом на 15.03.2019 заборгованість за використаний газ по по АДРЕСА_1 - складає 1178,17 грн (а.с.20).
Згідно довідки виданої ТОВ «Енера Вінниця» вих.№170 від 14.06.2019 заборгованість за користування електроенергією по особовому рахунку № НОМЕР_3, станом на 01.06.2019 - складає 8599,98 грн (а.с.21).
Згідно довідки №22 від 17.02.2020 виданої АТ «Вінницяобленерго» СО «Вінницькі міські електричні мережі» позивачеві, який проживає у АДРЕСА_1 (а.с.142) заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_3 за електроенергію станом на 01.01.2019 по показникам лічильника 4719 немає.
Із повідомлення №1.13-2167 від 17.02.2020 ТОВ «Енера Вінниця» (а.с.143) встановлено, що по особовому рахунку № НОМЕР_3 за період з січня по березень (включно) 2019 року значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4 824,90 грн. Станом на 17.02.2020 по особовому рахунку № НОМЕР_3 значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4 848,30 грн.
З рахунку на оплату № 557 від 19 грудня 2019 року (а.с.144) вбачається, що позивачеві необхідно сплатити 1 088,03 гривень за послуги з відключення та підключення до електричної мережі.
Із копії квитанцій вбачається, що позивач здійснював оплату податку на доходи фізичних осіб (а.с.18).
Із копії довідки виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вих.№991 від 16.08.2019 (а.с.12) та копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №369076 (а.с.17) встановлено, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності 2 гр. загального захворювання, довічно.
Відповідно до виписного епікризу №1350 (а.с.22) та виписок (а.с. 23-24) ОСОБА_2 з 08.01.2019 по 24.01.2019 та з 19.04.2019 по 26.04.2019 перебував на стаціонарному лікуванні.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №02-25-520 від 01.07.2019 (а.с.25).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання по умовах договору оренди будинку від 11.01.2018, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення. Також суд вважав доведеним факт спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його прав.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п.5.4, 5.5 Договору оренди будинку (житлового приміщення) від 11.01.2018 вартість комунальних послуг не входить до орендної плати. Усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються Орендарем самостійно.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до умов Договору оренди житлового будинку від 11.01.2018 - будинок та майно, що орендуються, повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом 5 днів. У момент підписання Акту прийому-передачі Орендодавець передає Орендарю ключі від приміщення, що орендується. Строк оренди приміщення, що орендується, складає 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується за Актом прийому-передачі (пункт 3 підпункти 3.1, 3.2, пункт 4 підпункт 4.1 Договору).
З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди будинку (житлового приміщення) терміном на 12 місяців. Розмір місячної орендної плати складає 500 грн.
Доводи апелянта про фіктивність та нікчемність договору не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до чинного законодавства фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином (ч. 1 ст. 234 ЦК України), а нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Сторони погодили умови оренди житла, дотримались письмової форми договору, підписаний сторонами, що свідчить про їх волевиявлення.
Що стосується тверджень відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме за період проживання останньою в будинку виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг, слід зазначити наступне.
ОСОБА_1 проживала в даному будинку у період з 11 січня 2018 року по 15 березня 2019 року, що не заперечується сторонами, а тому в розумінні статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 
У відповідь на заяву ОСОБА_2 щодо надання інформації про заборгованість за спожиту електричну енергію, ТОВ «Енера Вінниця» повідомила, що з січня по березень (включно) 2019 року по особовому рахунку № НОМЕР_3 значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4824,90 грн.
З довідки виданої ПАТ «ВінницяГаз» 15.03.2019 вбачається, що станом на 15.03.2019 заборгованість за використаний газ по АДРЕСА_1 - складає 1178,17 грн (а.с.20).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 під час проживання в орендованому будинку допустила виникнення заборгованості зі сплати комунальних платежів, та на спростування доводів позивача не надала жодних доказів.
Крім того, суд першої інстанції у відповідності до ст. 23, 1167 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях ОСОБА_2 та з урахуванням принципів розумності та справедливості вірно визначив розмір такої шкоди. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність задоволення позову, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
       Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко