Справа № 345/1652/20 
Провадження № 22-ц/4808/955/20
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Василишин Л.В.
суддів:         Максюти І.О. , Горейко М.Д.
секретаря                        Петріва Д.Б.
за участю представник апелянта Рокетської С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Калуського міськрайонного суду від 24 червня 2020 року у мскладі судді Мигович О.М., ухвалене у м.Калуш, у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
24.06.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав Заяву №б/н від 25.03.2019 року і тим самим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При підписанні договору сторони керувались положеннями ст.ст.634, 638,639 ЦПК України.
Згідно волевиявлення відповідача йому було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10500,0 грн.
Згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми за боргованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна", 84%-для картки "Універсальна голд".
Позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 15.04.2020 року виникла заборгованість у розмірі 16737,57 грн., з яких: 
- 10568,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
- 4895,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
- 500,0 грн. - штраф (фіксована частина);
-773,22 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користьАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2019 року у розмірі - 11068,97 грн., а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн.
В решті вимог позову відмовлено.
АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду в частині відмови в задоволенні позову подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказав, що не погоджується з рішенням суду в частині нестягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та частини штрафу. 
Згідно анкети-заяви від 25.03.2019 року вбачається, що позичальник висловив свою згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети відповідно до ст.634 ЦК України у повному обсязі приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), які розміщені на офіційному сайті банку і які разом із Пам`яткою клієнта і тарифами становлять Договір банківського обслуговування.
25.03.2019 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що процентна ставка у пільговий період становить 0,00001%. Поза межами пільгового періоду - 42% річних (3,5% на місяць), процентна ставка, яка застосовується за невиконання зобов`язання - 84% річних, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів - 500,0 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Апелянт вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, кредитування та розрахунок заборгованості здійснено банком на підставі узгоджених сторонами умов кредитування. 
Оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 84% річних та штрафів в Паспорті споживчого кредиту від 25.03.2019 року, то позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 4895,38 грн. із розрахунку 84% річних та частини штрафу у розмірі 773,22 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі.
З наведених підстав апелянт просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
В засіданні апеляційного суду представник банку вимоги скарги підтримала в повному обсязі просила її задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що 25.03.2019 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11-12).
В заяві зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_2 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.
До анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 15) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms.
Відповідно до паспорту кредиту, як визначив його назву позивач, (кредитної картки) "Універсальна", «Універсальна ГОЛД», останньому надано кредит у формі відновлюваної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. У довідці також зазначено:
- сума/ліміт кредиту по картці "Універсальна" - до 50 000 грн, по картці «Універсальна ГОЛД» - 75 000 грн., 
- строк договору - 240 місяців, 
- строк кредитування - 240 міс, 
- мета отримання кредиту - споживчі потреби,
- спосіб та строк надання кредиту - на картковий рахунок, 
- процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001%, 
- процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних - по картці "Універсальна" - 43,2%, по картці «Універсальна ГОЛД» - 42%,
- кількість та розмір платежів, періодичність внесення - щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., 
- пеня - не застосовується;
- штраф за прострочення більш, ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці "Універсальна" - 86,4%, по картці «Універсальна ГОЛД» - 84%.
Згідно даного документу, вищевказана інформація зберігає чинність та є актуальною до 09.04.2019 року (а.с.13-14).
Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 отримав дві кредитні картки: від 25.03.2019 року за № НОМЕР_1 зі строком дії до лютого 2023 року та від 20.07.2019 року № НОМЕР_2 зі строком дії до травня 2023 року (а.с. 9).
Крім того, банком надано виписку про рух коштів за даними кредитними картками за період з 25.03.2019 року по 01.03.2020 року (а.с.8).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором від 25.03.2019 року станом на 15.04.2020 року виникла заборгованість у розмірі 16737,57 грн., з яких: 
- 10568,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту;
- 4895,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
- 500,0 грн. - штраф (фіксована частина);
-773,22 грн. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача 10568,97 грн. заборгованості за тілом кредиту та 500,0 грн. штрафу (фіксована частина), а разом 11068,97 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклав з банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований. 
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10568,97 грн., а також штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,0 грн. (разом - 11068,97 грн.) сторонами не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків, суд першої інстанції зіслався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19, відповідно до якої до спірних правовідносин не можна застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, у заяві-анкеті сторони не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому суд відмовив у стягненні 773,22 грн. штрафу (процентна складова).
Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25.03.2019 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву , таким чином уклав із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11-12).
Факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований. 
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом (в т.ч. простроченим тілом) кредиту в розмірі 10568,97 грн.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4895,38 грн. та 773,22 грн. штраф (процентна складова) за порушення термінів платежів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У анкеті-заяві позичальника від 25.03.2019 року процентна ставка за користування коштами, а також розміри штрафів та підстави їх стягнення - не зазначені.
Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на заяву позичальника, витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємних частин спірного договору.
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими та штрафу, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.
Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, кредитний ліміт, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд». Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості, та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 09.04.2019 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорту про умови кредитування, підписаної відповідачем.
Із змісту цього паспорту також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У третьому розділі Паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці "Універсальна" - до 50 000 грн, а по картці «Універсальна ГОЛД» - 75 000 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
За даними розділу 4 процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних - по картці "Універсальна" - 43,2%, а по картці «Універсальна ГОЛД» - 42%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримав відповідач.
Як пояснила в судовому засіданні представник банку, з огляду на розрахунок заборгованості , процентна ставка у випадку відповідача , була 42%. Однак таке пояснення за відсутності належних доказів щодо встановлення такої, не може братися до уваги.
У розділі 4 Паспорту також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
За таких обставин, у суду відсутні підстави стягувати з відповідача прострочені проценти та штраф, які передбачені паспортом споживчого кредиту.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Із позовної заяви вбачається, що при зверненні до суду банком не заявлялася вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за простроченим кредитом згідно ст.625 ЦК України, а лише про стягнення заборгованості за простроченми відсотками у розмірі 4895,38 грн. Представлений банком розрахунок заборгованості також не містить суми у графі "заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України". Відтак посилання апелянта на безпідставне нестягнення судом вказаної складової боргу є необгрунтованим та суперечить положенням ст.13 ЦПК України.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Головуюча                                                                 Василишин Л.В.
Судді:                                                                         Максюта І.О.
                                                                        Горейко М.Д.