Дата документу 30.06.2020 Справа № 335/388/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 335/388/20                                          Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1870/20 Шалагінова А.В. 
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – ОСОБА_1 на рішення Орджонікізевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, посилаючись на те, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 року у справі № 2-а-8357/2011 Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, зобов`язано здійснити позивачеві перерахунок та виплату додаткової пенсії з 28.09.2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Постанова суду набрала законної сили 13.02.2014 року. 
15.05.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист.
На виконання постанови суду відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 2 567,28 грн., яка до теперішнього часу не виплачена.
Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року у справі № 334/9498/14-а Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії та додаткової пенсії з 02.04.2014 року по 15.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. 
Постанова суду набрала законної сили 05.02.2015 року. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 11 712,65 грн., яка до теперішнього часу не виплачена.
Зазначає, що відповідач своєчасно не виплатив вказані суми пенсії.
Посилаючись на зазначені обставини та положення ст. 625 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати розміром 4 134,89 грн. та 3% річних розміром 453,00 грн. за період з 14.02.2014 року по 31.12.2019 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 у справі № 2-а-8357/2011, а також інфляційні втрати розміром 12 086,81 грн. та 3% річних розміром 1 722,00 грн. за період з 06.02.2015 року по 31.12.2019 року на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/9498/14-а, що у загальній сумі складає 18 396,70 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати розміром 4 134 грн. 89 коп. та 3% річних розміром 453 грн. 00 коп., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з невиконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 у справі № 2-а-8357/2011 за період з 14 лютого 2014 року по 31 грудня 2019 року, а всього стягнуто – 4 587 грн. 89 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 840 грн. 80 коп.
               У апеляційній скарзі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що залишилось поза увагою суду, що спір виник у зв`язку з невиконанням постанови суду, які врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», а тому до цих правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Не враховано, що дані правовідносини повинні розглядатися в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії. За своїми повноваженнями Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а відтак не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011, яка набрала законної сили 21.01.2014, у справі № 2а-8357/11 адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволено частково, внаслідок чого:
визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо своєчасного перерахунку та виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону № 1058, з 28.09.2010;
зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 суму недоплаченої додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону № 1058, з 28.09.2010, з урахуванням раніше виплачених сум;
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На виконання постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та нарахована доплата у розмірі 2 567,28 грн. за період з 28.09.2010 по 22.07.2011, що підтверджується листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 18.10.2018 № 383/Ж-9.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (попередня назва – Ленінському) районі м. Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття з 31.03.2017 у Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах.
На час звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом зазначені вище кошти йому не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов, у зв`язку із чим позивач у позові, серед іншого, просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані за період з 14.02.2014 по 31.12.2019 за невиконання грошового зобов`язання у вигляді несплати грошових коштів розміром 2 567,28 грн., нарахованих на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 у справі № 2а-8357/11.
Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості 2 567,28 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за період з 14.02.2014 по 31.12.2019, інфляційні втрати за вказаний період становлять 4 134,89 грн., а 3% річних складають 453,00 грн. 
Вказаний розрахунок досліджений судом першої інстанції та відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058. 
Крім того, відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія та вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними
Безпідставними є і доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанови суду, а також, що постановою суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, за обставин викладених вище.
З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат розміром 4 134,89 грн. та 3% річних розміром 453,00 грн. за період з 14.02.2014 по 31.12.2019, нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з невиконанням постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 у справі № 2-а-8357/2011 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що інша частина позовних вимог ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Так, ОСОБА_2 у позові просив також стягнути з відповідача інфляційні втрати розміром 12 086,81 грн. та 3% річних розміром 1 722,00 грн. за період з 06.02.2015 по 31.12.2019 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/9498/14.
Вказаною постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/9498/14-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволено частково, внаслідок чого:
визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати  ОСОБА_2 як інваліду 3 групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії;
зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної пенсії (по інвалідності) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі шести   мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 з 02.04.2014 по 15.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період;
зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії  відповідно до ст. ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 з 02.04.2014 по 15.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 10–11).
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя залишено без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у цій справі – без змін.
На виконання постанови суду від 24.11.2014 відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахована доплата у розмірі 11 712,65 грн., що підтверджується постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. від 03.09.2015 ВП № 46518665 (а.с. 14).
Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 задоволено частково касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя, внаслідок чого постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 у цій справі скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 46–50).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 виконавчий лист № 334/9498/14-а, виданий судом на виконання постанови від 24.11.2014, визнано таким, що не підлягає виконанню.
У подальшому, за наслідками нового розгляду вказаної справи постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, внаслідок чого визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Ленінському  районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_2 як інваліду 3 групи додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, та зобов`язано вказане Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі  50  відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 з 02.04.2014 по 15.08.2014 включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В  задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 54–56). Ця постанова суду набрала законної сили 10.05.2016 (а.с. 57–58).
Таким чином, предметом позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині є саме стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних розміром 1 722,00 грн. за період з 06.02.2015 по 31.12.2019 на суму заборгованості розміром 11 712,65 грн., нараховану на виконання постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у справі № 334/9498/14.
Оскільки постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 скасована Вищим адміністративним судом України 04.06.2015, виконавчий лист, виданий на її підставі, визнано Ленінським районним судом м. Запоріжжя 28.10.2015 таким, що не підлягає виконанню, та сума розміром 11 712,65 грн. була нарахована ОСОБА_2 саме в порядку виконання цієї постанови, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікізевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 30 червня 2020 року.

Головуючий:                                        В.Ю. Бєлка
                                                               
Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко