Справа № 441/904/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/1101/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О.М. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2019 позивач звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок ДТП, яка мала місце 29.07.2017 о 14 год. 20 хв. по вул. Львівській в м. Городок Львівської області відбулося зіткнення автомобіля марки «Mersedes-Benz E220» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Винним у даній ДТП визнаний ОСОБА_2 .
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 05.08.2017 він звернувся за відшкодуванням завданої йому шкоди до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія», в якій був застрахований автомобіль відповідача ОСОБА_2 до ліміту 100000 грн. та франшизою 1000 грн.
Однак, згідно листа №3942/18 від 05.10.2017 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки вказаний транспортний засіб був ввезений на митну територію України нерезидентом, тому його використання іншою особою (громадянином України) вважає незаконним.
Протиправні дії ОСОБА_2 призвели до пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz E220» реєстраційний номер НОМЕР_1 , і спричинили йому матеріальний збиток в розмірі 144126,25 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи від 07.10.2017 №162.
Просив стягнути з ОСОБА_2 як з винуватця ДТП заподіяні йому збитки в розмірі 45126,25 грн., посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено його майно, та з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» 99000 грн. страхового відшкодування, 53362 грн. 36 коп. пені, 17523.00 грн. інфляційних збитків, а також 2500 грн. за проведення експертизи та судовий збір.
30.01.2020 представник позивача ОСОБА_4. подав до суду заяву про відмову від позову до ОСОБА_2 (арк.спр.192).

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року (арк.спр.193) прийнято відмову представника позивача від позову до ОСОБА_2 та провадження в цій частині вимог закрито.
Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 - 99000 грн. страхового відшкодування, 53362 грн. 36 коп. пені та 17523.00 грн. інфляційних збитків, всього 169885 грн. 36 коп. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 - 2500 грн. за проведення експертизи та судовий збір в розмірі 1700 грн.
Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна-страхова компанія». 
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що правовідносини між сторонами виникли з полісу № АК/1482807, який за своєю природою належить до договорів з обов`язкового виду страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Звертає увагу на те, що зазначені відносини регулюються ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що обов`язок страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити виплату страхового відшкодування виникає у разі настання страхового випадку. Стверджує, що ДТП визнається страховим випадком за умови, якщо вона сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, яка правомірно володіла цим транспортним засобом. Зазначає, що позивачем не надано доказів, що на дату ДТП водій ОСОБА_2 правомірно експлуатував тимчасово ввезений на митну територію України транспортний засіб. Посилається на те, що ОСОБА_2 не може вважатися особою, відповідальність якої застрахована за полісом № АК/1482807, заявлена подія не є страховим випадком, а відтак у ПрАТ «УПСК» не виник обов`язок щодо здійснення виплати страхового відшкодування за зазначеним полісом. 
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині таким вимогам відповідає.
Відповідно до постанови слідчого Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження від 25.08.2017, встановлено, що причиною настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення п.п. 1.5, 2.3 б, 2.3 д, 10.4 чинних Правил дорожнього руху України, які допустив водій ОСОБА_2 , що виразились в тому, що він рухаючись на автомобілі марки «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на вул. Львівська в м. Городок Львівської області по автодорозі «Львів Шегині», в напрямку до с. Шегині, проявив неуважність до дорожньої обстановки, дорожніх умов та їх змін, виконуючи поворот ліворуч до АЗС «БРСМ-Нафта» не дав дорогу автомобілю марки «Mersedes-Benz E220» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 та який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху автодороги «Львів Шегині» та здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz E220». Внаслідок ДТП заподіяно технічні пошкодження вказаним транспортним засобам. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.8-10).
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та вартості автомобіля на момент ДТП №162 від 07.10.2017, встановлено що вартість відновлювального ремонту представленого на дослідження автомобіля марки «Mersedes-Benz E220» реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент проведення дослідження становить 428519, 52 грн. Вартість матеріального збитку, що заподіяний власнику вказаного автомобіля, внаслідок пошкодження його під час ДТП на момент проведення дослідження становить 144126,25 грн. Вартість автомобіля марки «Mersedes-Benz E220», станом на момент до ДТП становить 357521,54 грн. (а.с.12-64)
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» за Полісом №АК/1482807. Однак, позивачу не було виплачено страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди не був законним володільцем вказаного автомобіля.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа - боржник) та договірного зобов`язання, що виникає з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (володілець транспортного засобу).
Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплатити страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, на час заподіяння шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, що спричинило заподіяння позивачу шкоди, була застрахована у ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія».
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був правомірним володільцем транспортного засобу, у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Пунктом 1.4 статті 1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Станом на час заподіяння шкоди Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 07.01.2017 року був чинним і в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Зміст цього договору не містить будь-яких застережень щодо відмови у виплаті третій особі спричиненої шкоди при настанні страхового випадку з участю автомобіля з іноземною реєстрацією.
Крім цього, судом не встановлено, а представником ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» не зазначено будь-якого нормативно-правового акту, який містив би спеціальні заборони щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання, а також щодо обмежень у виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу з іноземною реєстрацією.
Так, у пункті 20 постанови Верховного Суду від 8 квітня 2019 року у справі №910/14693/17 зазначено: «Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб».
Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.
У пункті 21 вищевказаної постанови Верховного Суду зазначено, що виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Відповідачем не було надано суду першої інстанції та апеляційному суду доказів, які б підтверджували незаконне володіння транспортним засобом ОСОБА_2 , а лист Державної фіскальної служби України Львівська митниця ДФС від 05.09.2017 № 6315/10/13-70-09/11 про те що транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номером кузова НОМЕР_3 вїхав на митну територію України через митний пост «Мостиська» 23.01.2017 під керуванням громадянина Молдови ОСОБА_3 в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» є неналежним доказом на обґрунтування незаконності володіння та неправомірного користування зазначеним автомобілем ОСОБА_2 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля громадянином Молдови ОСОБА_3 для особистих потреб.
Разом з тим, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування".
Відтак, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик взяв на себе зобов`язання виплатити третій особі (потерпілому) шкоду (в межах страхового ліміту відповідальності), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з участю забезпеченого транспортного засобу, незалежно від того, що особа, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом є відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України.
Апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені та інфляційних збитків.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Статтею 365 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплат страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача, крім страхового відшкодування в розмірі 99000.00 грн., підлягає стягненню пеня в розмірі 53362.36 грн. та інфляційні збитки в розмірі 17523.00 грн.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалене згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення - 14 серпня 2020 року.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий:         Ванівський О.М. 

Судді:                Мельничук О.Я.

                                                                                 Цяцяк Р.П.