ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/3886/16-ц                                          Головуючий в 1 інстанції Францішко Ю.В.
Номер провадження 22-ц/819/1003/20                                      Доповідач Орловська Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                              Кузнєцової О.А.,
                                                       Майданіка В.В.,
секретар Литвиненко В.О. 

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тихоши Сергія Михайловича, який діє від імені  ОСОБА_1 , на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2017 рокуу справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, 
       
В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2016 р.  ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 , у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.01.2017 р. просив:
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 22.05.2012 р., яка складається із 3% річних в сумі 3091,51 грн., інфляційні збитки в сумі 32 257,00 грн., всього 35 348,51 грн.;
-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 03.11.2012 р., яка складається із 3% річних в сумі 1967,33 грн., інфляційні збитки в сумі 20 527,18 грн., всього 22 494,51 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.12.2014 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу по розписці від 22.05.2012 р. в сумі 53854,67 грн., та суму боргу по розписці від 03.11.2012 р. в сумі 33815,29 грн., судові витрати в сумі 876,70 грн., всього 88 546,66 грн. 
Проте, на момент звернення позивача до суду з даним позовом зазначене вище судове рішення відповідачем не виконано, суму позики за розписками від 22.05.2012 р. та від 03.11.2012 р. не повернуто. 
За позицією позивача, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 265 ЦК України, а саме трьох відсотків річних та інфляційних збитків за весь час прострочення виконання зобов`язання. 
Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 22.05.2012, яка складається з: 3% річних в сумі 3091,51 грн., інфляційні збитки в сумі 32257,00 грн., а всього 35348 (тридцять п`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 51 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 03.11.2012, яка складається з: 3% річних в сумі 1967,33 грн., інфляційні збитки в сумі 20527,18 грн., а всього 22494 (двадцять дві тисячі чотириста дев`яносто чотири) грн. 51 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальному розмірі 901 (дев`ятсот одна) грн. 20 коп.
Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 23.01.2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.02.2017 року залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тихоша Сергій Михайлович, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема апелянт зазначає, що ухвала Голопристанського районного суду Херсонської області від 23.01.2020 р. не ґрунтується на фактичних обставинах справи, перевірка обґрунтувань заяви про скасування заочного рішення судом першої інстанції не проводилась.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відмітки про вручення ОСОБА_3 судової повістки або будь-які інші відомості, які б підтверджували її належне сповіщення про час і місце судового розгляду, що не давало суду можливості для ухвалення заочного рішення, а мало б бути підставою для відкладення розгляду справи. 
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що на момент розгляду справи виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з виконанням зобов`язань, інших цивільно – правових відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_2 не мала. 
25 серпня 2020 року на до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.02.2017 р. без змін. В обґрунтування вказаних вимог ОСОБА_2 зазначає доводи, аналогічні за змістом позовній заяві. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.05.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно з яким ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 45100,00 грн., з умовою їх повернення до 30.09.2012 р.
Також, 03.11.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно з яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3500 доларів США, що на момент укладання договору було еквівалентно 28700,00 грн., з умовою їх повернення до 01.03.2013 р.
У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_3 умов договорів позики, ОСОБА_2 звернувся з відповідним позовом до суду.
Рішенням Голопристанського суду Херсонської області від 22.12.2014 р., яке набрало законної сили 02.01.2015 р., позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції по розписці від 22.05.2012 р. в розмірі 53854,67 грн., суму боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції по розписці від 03.11.2012 року в розмірі 33815,29 грн., судові витрати в сумі 876,70 грн., а всього 88546,66 грн. (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок шість гривень 66 коп.).
Як вбачається з даного судового рішення, суд встановив, що відповідачка не повернула позивачу суму отриманих в позику коштів в обумовлений строк, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 45100,00 гривень, за розпискою від 22.05.2012, та 3500 доларів США за розпискою від 03.11.2012 р. підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України)
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України)
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. (постанова Верховного Суду від 12.03.2020 р. у справі № 757/74887/17-ц)
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції встановив, що згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком (а.с. 26-27) позивач здійснив нарахування індексу інфляції за зобов`язаннями з жовтня 2014 року по 11.01.2017 року в сумі 32 257,00 грн. (на суму боргу 45100 грн. за розпискою від 22.05.2012 р.) та за цей же період в сумі 20527,18 грн. (на суму боргу 28700 грн. за розпискою від 03.11.2012 р.).
При цьому, суд першої інстанції не перевірив правильність здійсненого позивачем розрахунку нарахування інфляційних втрат, у зв`язку з чим колегія суддів зазначає наступне. 
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку «інфляційних втрат» у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25-29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №   905/21/19).
Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 було наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження сплати заборгованості за розписками від 22.05.2012 та від 03.11.2012 в загальній сумі 87 669,96 грн., стягнутої на користь ОСОБА_2 заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.12.2014 року у справі № 654/4324/14-ц, відповідачем надано копії платіжних документів, зокрема: квитанції № 9 від 25.05.2016 р. на суму 1 000,00 грн. (а.с.52), розписки ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 30 000,00 грн. в рахунок погашення суми борг (а.с.54), квитанції від 29.11.2016 р. на суму 1000,00 грн. (а.с. 55), квитанції від 15.09.2016 на суму 1200 грн., від 24.06.2016 р. на суму 1000,00 грн. (а.с. 56), квитанції від 25.10.2016 на суму 1000,00 грн., від 26.08.2016 р. на суму 1000,00 грн., від 25.07.2016 р. на суму 1000,00 грн. (а.с. 57), квитанції від 27.12.2016 р. на суму 1000,00 грн. (а.с. 58), квитанції від 15.09.2016 р. на суму 31 128,72 грн. (а.с. 59).
Вказані платіжні документи мають призначення платежу, яке свідчить про часткову сплату ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу на виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 22.12.2014 р.
Враховуючи, що платежі по зазначеним вище документам були вчинені ОСОБА_3 у період з 01.10.2014 по 11.01.2017, за який позивач просить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних у даній справі, а також помилково не були враховані судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги при здійсненні розрахунку суми інфляційних втрат, понесених позивачем внаслідок несвоєчасного виконання боржником свого зобов`язання. 
Крім того, колегія суддів враховує доводи ОСОБА_3 щодо неналежного її повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи 10.02.2017 року та, як наслідок, відсутність у неї можливості надати суду зазначені докази, отже вказана  обставина є безумовною підставою для врахування зазначених доказів при апеляційному розгляді справи.
Копії інших платіжних документів, наданих відповідачем на підтвердження факту сплати суми заборгованості, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки платежі по зазначеним документам вчинені поза межами періоду з 01.10.2014 по 11.01.2017. 
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції наводить розрахунок інфляційних втрат за період з 01.10.2014 по 11.01.2017, понесених ОСОБА_2 внаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за розписками від 22.05.2012 р. та від 03.11.2012 р.:
з 01.10.2014 по 28.04.2016: 87 669,96 грн. * 156,01/100 = 136 773,91 грн., з яких інфляційна складова становить 49 103,95 грн.;
з 29.04.2016 по 25.05.2016: 106773,91*100,1/100 = 106 880,68 грн., з яких інфляційна складова становить 106,77 грн.; 
з 26.05.2016 по 24.06.2016: 105880,68*99,8/100 = 105 668,92 грн., інфляційна складова відсутня, оскільки сукупний індекс інфляції становить менше одиниці;
з 25.06.2016 по 25.07.2016: 104668,92 грн.*99,9/100 = 104 564,25 грн., інфляційна складова відсутня, оскільки сукупний індекс інфляції становить менше одиниці;
з 26.07.2016 по 26.08.2016: 103564,25*99,7/100 = 103 253,58 грн., інфляційна складова відсутня, оскільки сукупний індекс інфляції становить менше одиниці;
з 27.08.2016 по 15.09.2016: 102253,58 грн. * 101,8/100 = 104 094,14 грн., з яких інфляційна складова становить 1840,56 грн.;
з 16.09.2016 по 25.10.2016: 71 765,42 грн.*102,8/100 = 73 774,85 грн., з яких інфляційна складова становить 2009,43 грн.;
з 26.10.2016 по 29.11.2016: 72 774,85*101,8/100 = 74 084,80 грн., з яких інфляційна складова становить 1309,95 грн.;
з 30.11.2016 по 27.12.2016: 73084,80 * 101,10/100 = 73 888,73 грн., з яких інфляційна складова становить 803,93 грн.;
з 28.12.2016 по 11.01.2017: 72888,73 грн. * 101,10/100 = 73 690,51 грн., з яких інфляційна складова становить 801,78 грн. 
Загальна сума інфляційних втрат, понесених ОСОБА_2 за період з 01.10.2014 по 11.01.2017 внаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_3 грошового зобов`язання в загальній сумі 87 669,96 грн., з урахуванням сплачених боржником у цей період платежів, становить 55 976,37 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 трьох відсотків річних внаслідок невиконання зазначеного вище зобов`язання, то обчислення вказаної суми здійснюється за формулою: сума боргу * процентна ставка / 100% / 365 днів * кількість днів.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції наводить розрахунок трьох відсотків річних з урахуванням сплачених боржником сум у період з 01.10.2014 по 11.01.2017 р.
з 01.10.2014 по 28.04.2016: 87 669,96 грн. * 3/100/365 * 576 днів = 4150,51 грн.;
з 29.04.2016 по 25.05.2016: 57 669,96 грн. * 3/100/365 * 27 днів = 127,98 грн.;
з 26.05.2016 по 24.06.2016: 56 669,96 грн. * 3/100/365 * 30 днів = 139, 73 грн.;
з 25.06.2016 по 25.07.2016: 55 669,96 грн. * 3/100/365 * 31 день = 141,84 грн.;
з 26.07.2016 по 26.08.2016: 54 669,96 грн. * 3/100/365 * 32 днів = 143,79 грн.;
з 27.08.2016 по 15.09.2016: 53 669,96 грн. * 3/100/365 * 20 днів = 88,22 грн.;
з 16.09.2016 по 25.10.2016: 21 341,24 грн. * 3/100/365 * 40 днів = 70,16 грн.;
з 26.10.2016 по 29.11.2016: 20 341,24 грн. * 3/100/365 * 35 днів = 58,52 грн.;
з 30.11.2016 по 27.12.2016: 19 341,24 грн. * 3/100/365 * 28 днів = 44,51 грн.;
з 27.12.2016 по 11.01.2017: 18 341,24 грн. * 3/100/365 * 16 днів = 24,12 грн.
Загальна сума трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_3 зобов`язання в сумі 87 669,96 грн. на користь ОСОБА_2 у період з 01.10.2014 по 11.01.2017 складає 4 989,38 грн.
Таким чином, загальна сума компенсації за несвоєчасне виконання ОСОБА_3 зобов`язання в сумі 87 669,96 грн., яка згідно частини другої статті 625 ЦК підлягає відшкодуванню ОСОБА_4 становить 60 965,75 грн. (інфляційні втрати в сумі 55 976,37 грн. та три відсотки річних в сумі 4 989,38 грн.).
Отже, з урахуванням розміру заявлених позивачем позовних вимог, згідно яких просить стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних в загальній сумі 57 843,02 грн., що є меншою від суми, обчисленої судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в межах заявлених ним вимог. 
Посилання апелянта на постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 50695499 від 29.03.2017 р., як на підтвердження факту виконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі, колегія вважає необґрунтованим, оскільки вказана постанова винесена поза межами строку нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які є предметом стягнення у даній справі. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права і процесуального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене підстави для задоволення скарги та скасування рішення суду відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.  19, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тихоші Сергія Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 лютого 2017 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  
Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий                        ________________                        Н.В.Орловська

Судді:                                ________________                        О.А. Кузнєцова

                               ________________                        В.В.Майданік