Постанова
Іменем України
 
08 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 569/13068/19
 
провадження № 61-4842св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2019 року у складі судді Бердія М. А. та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року                     у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарг
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк») про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання звільнити автомобіль з-під застави.
 
Позовна заява мотивована тим, що згідно з рішенням Рівненського міського суду від 06 квітня 2011 року у справі № 2-987/11 нею була повністю погашена заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року № 627, укладеним між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України».
 
Зазначила, що загальна сума сплачених нею коштів на підставі рішення Рівненського міського суду від 06 квітня 2011 року у справі № 2-987/11 становить 159 821 грн та складається з: 143 836,90 грн - заборгованість               за кредитом, 1 600 грн - авансові витрати та 14 383,76 грн - виконавчий збір.
 
Стверджувала, що оскільки рішення Рівненського міського суду                           від 06 квітня 2011 року виконане, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 23 березня 2018 року, отже,                   є підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати бездіяльність ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» неправомірною, зобов`язавши звільнити з-під застави автомобіль марки Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня             2019 року позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України»                в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання звільнити автомобіль з-під застави задоволено частково.
Припинено право застави за договором застави транспортних засобів                     від 27 жовтня 2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , належного останній, у зв`язку із припиненням зобов`язання, забезпеченого заставою.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договором застави автомобіля марки Ford Focus C-Max, 2006 року випуску, реєстраційний номер                       НОМЕР_1 від 27 жовтня 2006 року були забезпечені зобов`язання                ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року № 627,                     а оскільки заборгованість за кредитним договором сплачена повністю, отже, вказані кредитні зобов`язання і право застави автомобіля                              є припиненими.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня             2019 року залишено без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального                      і процесуального права та дійшов правильних висновків про те,                   що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 жовтня                2006 року № 627, забезпечені заставою автомобіля, повністю виконані та вважаються припиненими, відповідно є припиненим і право застави автомобіля належного позивачу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог                    та стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У березні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк».
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що припиняючи заставу, суд помилково ототожнив закінчення виконавчого провадження із припиненням основного зобов`язання, чим порушив вимоги статей 598-599 ЦК України, статті 28 Закону України «Про заставу».
 
Вважає, що сплата частини боргу за кредитним договором у національній валюті, а не у валюті кредиту, не призвело до повного його погашення та                     не є належним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, відтак, за позивачем рахується заборгованість, яка становить: 14 095,39 доларів США (заборгованість по простроченому основному боргу), 500 грн (пеня) та 1 700 грн (судовий збір).
Отже, висновки судів про припинення грошового зобов`язання у зв`язку                  з нележним його виконанням є неправильними. 
 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про відвід судді Бердія М. А., оскільки ним були наведені обґрунтовані підстави, що викликали сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив                        на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її доводів, вважаючи,                       що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України. При цьому вказує, що на час звернення до суду з позовом про припинення застави автомобіля будь-які боргові зобов`язання перед банком у неї були відсутні.

 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 жовтня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 627.
Згідно з пунктом 1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 22 939,56 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 22 939,56 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 11,7 відсотків річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором               (а. с. 25-27).
 
27 жовтня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та                      ОСОБА_1 укладено договір застави транспортних засобів.
Згідно з пунктом 1.2 договору застави транспортних засобів, предметом застави за цим договором є належний ОСОБА_1 (заставодавцю) автомобіль марки Ford Focus C-Max 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 28-29).
 
Рішенням Рівненського міського суду від 06 квітня 2011 року у справі                    № 2-987/11, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитом в сумі                 132 726 (сто тридцять дві тисячі сімсот двадцять шість) грн 28 коп, нараховані та несплачені відсотки за користування кредитом в сумі                     27 363 (двадцять сім тисяч триста шістдесят три) грн 90 коп, нараховану, несплачену пеню по основному боргу та по відсотках в сумі                          500 (п`ятсот) грн, та понесені ВАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати у справі в розмірі 1600 грн та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 10-11).
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 грудня        2018 року у справі № 569/4598/18, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно 3% річних за непогашення кредиту та відсотків за кредитним договором № 627 від 27 жовтня 2006 року у розмірі 11 956 грн, яка є відповідальністю за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором та виконана позивачем ОСОБА_1 , шляхом внесення на рахунок відповідача 12 400 грн, згідно з квитанції №51 від 09 вересня                       2019 року.
 
Постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Карпюк В. В. від 23 березня                 2018 року серії ВП №49786071 з примусового виконання рішення Рівненського міського суду у справі № 2-987/11, виконавче провадження закінчено у зв`язку з погашенням ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 4-5).
 
02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до керуючого філією Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»                    Р. Прокопчука з проханням повідомити реквізити для сплати заборгованості за рішенням Рівненського міського суду від 13 грудня 2018 року. Крім того, просила вирішити питання про звільнення з-під застави автомобіля марки Ford Focus C-Max 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1                  (а. с. 6).
 
Листом від 16 травня 2019 року № 115.20-07/02/3/84 ОСОБА_1 було повідомлено реквізити для сплати заборгованості та судових витрат за рішенням Рівненського міського суду від 13 грудня 2018 року у справі                  № 569/4598/18. Крім того, було повідомлено про наявність заборгованості за рішенням Рівненського міського суду від 06 квітня 2011 року та відсутність підстав для звільнення з-під застави автомобіля, оскільки наявні невиконані зобов`язання, а саме станом на 30 липня 2019 року залишок боргу по кредитному договору № 627 становить: 14 095,39 доларів США - заборгованість по простроченому основному боргу, 500 грн - заборгованість за нарахованою пенею, 1 720 грн - судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. с. 7).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                       у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року                     у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 308/11172/15-ц (провадження № 61-37968св18), від 19 серпня 2019 року у справі                            № 264/298/17 (провадження № 61-28001св18) та від 11 вересня 2019 року               у справі № 201/12602/16-ц.
 
Касаційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволенню                         не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Оскаржувані судові рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,                      що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
 
Підстави припинення застави визначенні у статті 28 Закону України «Про заставу» відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
 
Аналогічні положення закріплені в частині першій статті 593 ЦК України. 
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на повне погашення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення Рівненського міського суду від 06 квітня 2011 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 23 березня 2018 року. 
 
Частково задовольняючи позов районний суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у зв`язку з припиненням зобов`язання за кредитним договором право застави за договором застави транспортних засобів від 27 жовтня 2006 року є припиненим, а позовні вимоги в частині визнання бездіяльності неправомірною є недоведеними та задоволенню не підлягають.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, відтак, оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.
 
Доводи касаційної скарги про наявність заборгованості за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року вже були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які визнали їх необґрунтованими. 
Судами правильно відхилено посилання відповідача про те, що позивачем                            не погашено суму різниці між курсами валют, оскільки кредит надавався              в доларах США, з огляду на повне виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким визначено суму боргу                      в національній валюті.
Крім того, доказів оскарження банком постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням рішення суду матеріали справи не містять, що свідчать про те, що виконання боржником зобов`язання було прийняте банком як належне.
 
Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач не надав доказів наявності невиконаних зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 27 жовтня 2006 року.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Колегія суддів відхиляє посилання заявника на порушення місцевим судом процесуальних норм під час вирішення заяви про відвід головуючого судді Бердія М. А. з огляду на таке.
 
У вказаній заяві про відвід від 09 вересня 2019 року заявник, посилаючись на положення пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, вказував на обставини, що викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості судді Бердія М. А., а саме на відмову у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-987/11 за позовом                              ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року у складі судді Бердія М. А. визнано заяву про відвід судді                 Бердія М. А. необґрунтованою, зупинено провадження у справі та передано цивільну справу іншому судді Рівненського міського суду Рівненської області в порядку частини першої статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід головуючого у справі судді.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 вересня 2019 року у складі судді Харечка С. П. у задоволенні заяви про відвід судді Бердія М. А. відмовлено у зв`язку з відсутністю передбачених цивільно-процесуальним законом підстав для задоволення заяви.
 
У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий                                  і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
 
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя,                                                        а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки,                не є безстороннім.
 
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
 
Крім того, пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня                2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
Наведені заявником підстави для відводу судді Бердія М. А.                                      є необґрунтованими, надуманими та не свідчать про наявність сумнів у його неупередженості або об`єктивності.
Верховний Суд не знаходить підстав, аби вважати, що заявлений відвід судді першої інстанції був обґрунтований.
 
Отже, доводи касаційної скарги про упередженість суду першої інстанції 
і наявність підстав для відводу судді, який розглядав справу у суді першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки у касаційній скарзі не зазначено фактів, які б свідчили про наявність передбачених у статті 36 ЦПК України підстав для відводу судді. При цьому колегія суддів вважає, що заявлений представником відповідача відвід судді, який розглядав справу у суді першої інстанції (а. с. 32-33), було правильно визнано необґрунтованим                   і в його задоволенні було відмовлено (а. с. 35, 45-46).
 
Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 вересня            2019 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 20 вересня                     2018 року у справі № 308/11172/15-ц (провадження № 61-37968св18),                від 19 серпня 2019 року у справі № 264/298/17 (провадження                           № 61-28001св18), оскільки у наведених справах позивачем не доведено належне виконання зобов`язання.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин                  та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно                      та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів попередніх інстанцій                            не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 жовтня              2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 лютого               2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк