ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № П/811/709/16
адміністративне провадження № К/9901/40993/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову    Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (суддя Брегей Р.І.) та ухвалу    Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року (судді: Головко О.В. (головуючий), Суховаров А.В., Ясенова Т.І.) у справі                   № П/811/709/16 за позовом    Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до    Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про    визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,

У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Кропивницька ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування прийнятих Кропивницькою ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області: податкового повідомлення-рішення № 0003571302 від 18.05.2016, податкового повідомлення-рішення № 0003581302 від 18.05.2016, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № 0002051302 від 01.04.2016, вимоги про сплату боргу (недоїмки)    № Ф-000013102 від 01.04.2016.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що    контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 0003571302 від 18.05.2016 та           № 0003581302 від 18.05.2016, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № 0002051302 від 01.04.2016, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000013102 від 01.04.2016 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства. Також позивач зазначає, що упродовж 2013-2015 років не допускав завищення валових витрат, дизельне паливо та запасні частини до транспортних засобів використовувались виключно у господарській діяльності, котра пов`язана з наданням послуг з перевезення вантажів, а у подорожніх листах зазначалась відстань, котру долав транспортний засіб під час здійснення перевезень, комунальні платежі сплачував на підставі договору, який укладено з орендодавцем.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 18 травня 2016 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 714 772,07 грн та накладено штрафну санкцію -       357 386,04 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області від 18 травня 2016 року, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію в сумі 510,00 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській від 1 квітня 2016 року про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної санкції з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26 710,41 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській від 1 квітня 2016 року про сплату Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі                      178 584,85 грн.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи податкові повідомлення-рішення       № 0003571302 від 18.05.2016 та № 0003581302 від 18.05.2016, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № 0002051302 від 01.04.2016, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000013102 від 01.04.2016 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, тоді як позивачем було доведено та обґрунтовано правомірність своїх позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій Кропивницька ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову    Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року та ухвалу    Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що матеріалами справи підтверджено, що Кропивницькою ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області у період з 04.03.2016 по 25.03.2016 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт перевірки № 236/11-23-13-02/430901716 від 01.04.2016.
На підставі висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом 18 травня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0003571302, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 714 772,07 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 357 386,04 грн та податкове повідомлення-рішення                        № 0003581302, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн. Контролюючим органом також було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-000013102 від 01.04.2016, згідно з якою сума боргу ФОП ОСОБА_1 складає 178 584,85 грн, та рішення                      № 0002051302 від 01.04.2016, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 26 710,41 грн у зв`язку з донарахуванням єдиного внеску.
Підставою для прийняття оскаржуваних рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими за результатами перевірки правильності визначення витрат встановлено, що господарські правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, первинні документи не мають юридичної сили, оскільки діяльність контрагентів-постачальників була спрямована на надання податкових вигод. Крім того, контролюючий орган зазначив, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно до складу витрат за 2013-2015 роки було віднесено вартість витрат на оренду приміщення.
В ході перевірки контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було включено до складу витрат за період, що перевірявся, вартість придбаного дизпалива, проте на вимогу контролюючого органу платником податків не було надано подорожніх листів, в наданих актах виконаних робіт не зазначено виражена в кілометрах відстань пробігу автотранспортного засобу, на підставі якого проводить списання дизельного палива. Відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 3    972 600,25 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» було укладено договори купівлі-продажу запчастин № 01/07 від 01.07.2013 та № 1504 від 20.04.2015 відповідно. На виконання вказаних договорів були виписані видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, а також проведено оплату товару (наданих послуг), що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи. Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується актами списання ТМЦ, а вказані первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що податкові повідомлення-рішення відносно ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» на підставі актів перевірок (використана податкова інформація), не приймалися, що взагалі виключає можливість використання вказаної інформації в силу приписів пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди з ДП «КСУ № 411 «ПАТ Дніпроелектромонтаж», згідно з яким позивачу передано у користування частину нежитлового приміщення та офіс, за умовами якого орендар за користування електроенергією та комунальні платежі (теплопостачання, водопостачання та водостоки) здійснює розрахунки безпосередньо з орендодавцем на підставі лічильників та пред`явлених рахунків. Контролюючий орган зазначив, що платником податків вартість комунальних платежів неправомірно віднесена до складу витрат, пов`язаних з наданням послуг вантажних перевезень, оскільки за податковою адресою господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 зареєстровано, у тому числі, два підприємства: ТОВ «СБС» (засновник та керівник ОСОБА_1 ) та ТОВ «Гайдатранс» (засновник та керівник ОСОБА_1 ), а тому можливість поділу сум витрат зі сплати комунальних платежів, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходу від здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , відсутня, а тому останнім завищено суму витрат на 11 660,19 грн. Суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до листа ДП «КСУ № 411 «ПАТ Дніпроелектромонтаж», ТОВ «Гайдатранс» орендувало склад загальною площею 36 кв. м, тоді як ФОП ОСОБА_1 було передано в оренду складське приміщення площею 72 кв.м та офіс 28 кв.м. Крім того, умовами договору оренди, укладеного з ТОВ «Гайдатранс», сплата останнім комунальних платежів не передбачалася.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. В доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій окремих положень Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а також невідповідності наданих позивачем первинних документів вимогам чинного законодавства та ненадання таких документів позивачем контролюючому органу під час здійснення ним перевірки, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішення.
8. Позивачем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.
9. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 3 частини першої    статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України    (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий кодекс України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14.
Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
10.2. Пункти 44.1, 44.6 статті 44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці    другому пункту 44.7    цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
10.3. Пункти 138.1, 138.2 статті 138.
Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з    пунктом 138.5,    підпунктами 138.10.5,    138.10.6    пункту 138.10,    пунктами 138.11,    138.12    цієї статті,    пунктом 140.1    статті 140 і    статтею 141    цього Кодексу; крім витрат, визначених у    пунктах 138.3    цієї статті та у    статті 139    цього Кодексу.
Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених    розділом II    цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
10.4. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.
Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
10.5. Пункти 177.2, 177.4, 177.10 статті 177.
Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з    розділом III    цього Кодексу.
Пункт 177.4 статті 177 (в редакції Законів    № 3609-VI від 07.07.2011,    № 71-VIII від 28.12.2014):
177.4. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
11.1. Стаття    1.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
11.2. Частина перша статті 9.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
11.3. Частина друга статті 9.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
12. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI:
12.1. Частина перша статті 4.
Платниками єдиного внеску є:
фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим  договором  (крім  цивільно-правового  договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані  послуги)  відповідають  видам  діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних 
осіб - підприємців);
фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); 
фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
13. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша    статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).
14. Колегія суддів зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , а саме: визнаючи протиправними та скасовуючи податкові повідомлення-рішення № 0003571302 від 18.05.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 714 772,07 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 357 386,04 грн та № 0003581302 від 18.05.2016, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-000013102 від 01.04.2016, згідно з якою сума боргу позивача складає 178 584,85 грн, рішення № 0002051302 від 01.04.2016, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 26 710,41 грн, виходили з того, що відповідачем не було доведено та надано жодних належних доказів на підтвердження допущення позивачем порушень вимог податкового законодавства, тоді як позивачем було надано до судів першої та апеляційної інстанції документи (видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення) щодо придбаного товару, який був використаний у власній господарській діяльності позивача, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, оскільки фіксують факти здійснення певних господарських операцій та містять дані про здійснені позивачем операції.
Колегія суддів зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції передчасно дійшли висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 0003571302 та     № 0003581302 від 18.05.2016, вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-000013102 від 01.04.2016, рішення               № 0002051302 від 01.04.2016 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не було досліджено та не було надано належної оцінки доказам та доводам відповідача, зазначеним у запереченні на адміністративний позов, апеляційній скарзі та, зокрема, в акті перевірки, щодо відсутності у позивача окремих транспортних документів, ненадання позивачем до перевірки окремих первинних документів, а також невідповідності даних у тих, які було надано (зокрема, щодо витрат позивача на придбання паливно-мастильних матеріалів, пов`язаності витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин тощо з господарською діяльністю позивача та ін), у зв`язку з чим також виникає сумнів чи є такі складеними у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Щодо документів ненаданих позивачем контролюючому органу до перевірки, суди першої та апеляційної інстанції повинні були враховувати, зокрема, положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, а також чому такі документи не були надані. Судами першої та апеляційної інстанції всупереч вимог процесуального законодавства було лише констатовано, без проведення належного дослідження та відповідного аналізу наданих доказів, наявність окремих первинних документів наданих позивачем.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
15. За змістом частини 4    статті    9 Кодексу адміністративного судочинства України    суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
16. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою    статті    90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
17. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга    статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
18. Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
19. Згідно    статті    242 Кодексу адміністративного судочинства України    судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
20. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судом не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
21. Відповідно до пункту 2 частини першої    статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України    суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
22. За правилами    статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України    (в редакції Закону, що діяв до набрання чинності    Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
23. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил    статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями    341,    345,    349,    353,    355,    356,    359, пунктом 4 частини першої РозділуПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Кропивницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області задовольнити частково.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року та ухвалу    Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі № П/811/709/16 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова