П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1508/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Косцової І.П.,
суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного агентства водних ресурсів України на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, за участю третьої особи - Горностаївського міжрайонного управління водного господарства про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
10 червня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державного агентства водних ресурсів України від 03.06.2020 року №505 «Про реорганізацію Горностаївського МУВГ».
В обґрунтування поданої заяви зазначив, що реалізація оскаржуваного наказу матиме наслідком істотне ускладнення ефективного захисту прав та інтересів як позивача, який є керівником Управління, так і всіх працівників, які будуть звільнені у зв`язку із скороченням. Відтак, у разі невжиття заходів забезпечення позову, захист прав та інтересів позивача буде неефективним, оскільки доведеться оскаржувати вже не наказ про проведення реорганізаційних заходів, а рішення, винесені за його наслідками.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Державне агентство водних ресурсів України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, які мають значення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його заяви.  
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що подана позивачем заява не містить жодного обґрунтування щодо наявності визначених ст. 150 КАС України підстав забезпечення позову, у тому числі обґрунтування, яким суб`єктивним правам, свободам чи інтересам позивача може бути завдано шкоду у разі не застосування заходів забезпечення позову. 
Зауважив, що оскаржувана ухвала унеможливлює виконання комісією з реорганізації повноважень щодо управління справами юридичної особи, в той час, як колишні органи управління вже не мають відповідних повноважень, зокрема щодо виплати заробітної плати, збереження та реєстрації майна юридичної особи, подання податкової звітності, вчинення інших господарських дії, пов`язаних із діяльністю юридичної особи. Вважає, що обраний судом спосіб забезпечення позову є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Сторони не скористались правом на подання відзиву до апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.
Відповідно до  частин першої, другої, четвертої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Види забезпечення позову визначає стаття 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта (пункт 1 цієї частини статті).
Частиною другою цієї ж статті КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.
Колегія суддів враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними.
Крім того, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
Таким чином, виходячи з конструкції зазначеної правової норми процесуального закону, поряд з наявністю очевидних ознак протиправності рішення, яке оскаржується в судовому порядку, законодавець, як обов`язкову умову, для застосування заходів забезпечення позову, визначив існування, внаслідок цього, порушення прав або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням.
Крім того, значення вжитого законотворцем поняття «очевидні ознаки» необхідно розуміти як оціночну характеристику обставин, які сприймаються однозначно, є беззаперечними, не викликають жодних сумнівів й, не потребуючи оцінки доводів і аргументів позовної заяви, висловлених по суті спору, явно свідчать про протиправний характер адміністративного акту, який оскаржується в суді.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що реалізація оскаржуваного наказу матиме наслідком істотне ускладнення ефективного захисту прав та інтересів як позивача, який є керівником Управління, так і всіх працівників, які будуть звільнені у зв`язку із скороченням. Отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову, захист прав та інтересів буде неефективним, оскільки доведеться оскаржувати вже не наказ про проведення реорганізаційних заходів, а рішення, винесені за його наслідками.
Водночас, судова колегія вважає, що наведені ОСОБА_1 доводи ґрунтуються виключно на його припущеннях без наведення відомостей про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав позивача в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття заходів забезпечення позову. Зазначаючи про імовірні наслідки дії спірного наказу на права державної установи, позивач обмежився узагальненими доводами про те, що повернення державній установ прав, обов`язків та майна, буде значно ускладненим, переведення та звільнення будуть незаконними.
В той же час, заявник не конкретизував, у чому саме полягатиме негативний вплив спірного наказу на Горностаївське міжрайонне управління водного господарства, його трудовий колектив, а також не зазначив, з посиланням на відповідні джерела права, які конкретно конституційні права будуть порушені, й водночас не навів обставин, що такий вплив буде невідворотним, або наслідки, про які іде мова, буде складно усунути, і для цього необхідно буде докласти значних зусиль.
Крім того, судова колегія враховує, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про факт перебування підприємства у стані припинення, а отже повноваження  щодо управліннями справами перешли до комісії з реорганізації, яка фактично не може виконувати покладені на неї повноваження, що призведе до настання негативних наслідків, зокрема, несвоєчасне подання звітності, невиплата заробітної плати, невиконання зобов`язань перед контрагентами та інші.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.  240,  241,  243,  250,  308,  310,  315,  317,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державного агентства водних ресурсів України - задовольнити.
Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року про забезпечення позову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Державного агентства водних ресурсів України, за участю третьої особи - Горностаївського міжрайонного управління водного господарства про визнання протиправним та скасування наказу -  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.